ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/7551/25      Головуючий 1 інстанції: Ольховський Є.Б.
Провадження №33/818/1360/26   Доповідач: Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
при секретарі Вакула Н.С., 
за участю: захисника Мозгової О.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мозгової О.А. на постанову судді Холодногірського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 гривень.

Постановою встановлено, що 20 листопада 2025 року о 22-44 год. в м.Харків, вул. Добродецького, буд.4, водій ОСОБА_1 , керувала т.з. KIA Sportage, д.н.з НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки т.з. за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 7510, результат склав 0,94 проміле. З результатом погодилась.
Діями ОСОБА_2 порушено вимоги п.2.9 Правил дорожнього руху, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Мозгова О.А., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просить постанову Холодногірського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2026 року скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.274 КУпАП.
В обґрунтування доводів зазначає, що ОСОБА_2 не перебувала у стані алкогольного сп`яніння та не визнавала цього факту, оскільки на момент складання протоколу перебувала у стані сильного емоційного потрясіння та дезорієнтації, що підтверджується обставинами, а саме: її батько ОСОБА_3 з 12 листопада 2025 року проходив стаціонарне лікування у відділенні ХОСПІС КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» ХМР, що підтверджується довідкою №1640 від 27 листопада 2025 року, та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, а мати ОСОБА_4 з 29 жовтня 2025 року перебувала на лікуванні у КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3», що підтверджується довідкою 14/15937 від 28 листопада 2025 року. Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутнє відео, де особа визнає стан сп`яніння, відсутній підпис під відповідним формулюванням, а також те, що відеозапис не містить серійного номеру приладу, нульового тесту, моменту встановлення нового мундштуку, безперервного процесу огляду, показників приладу на момент видиху. На думку апелянта, у протоколі зазначено вул. Добродецького, але огляд проводився на вул. Новий Побут, оскільки відповідно до відеозапису , автомобіль КІА Sportage, д.н.з НОМЕР_1 , здійснив поворот вліво, тобто на вул. Новий Побут, що ставить під сумнів достовірність доказів. Крім того, суд першої інстанції послався на медичний висновок №2304 від 05 жовтня 2025 року, однак у матеріалах справи відсутній будь-який медичний висновок. Поряд із цим, судом першої інстанції було порушено право на захист ОСОБА_2 , оскільки справа розглянута за відсутності захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що позбавило можливості надати суду усі докази та доводи. Крім того, судом першої інстанції притягнуто ОСОБА_5 замість ОСОБА_6 .

Поряд із цим, захисник Мозгова О.А. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, визнавши причини пропуску поважними, оскільки 16 квітня 2026 року ОСОБА_2 уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Мозговою О.А., 20 квітня 2026 року адвокат ознайомилась із матеріалами справи, в тому числі з оскаржуваною постановою, а також те, що до 20 квітня 2026 року ОСОБА_2 копію постанови не отримувала, тому сторона захисту не мала можливості у строк, передбачений чинним законодавством, своєчасно подати апеляційну скаргу. 
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника Мозгової О.А.

У судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялась своєчасно та належним чином. 
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Мозгова О.А. повідомила, що ОСОБА_2 відомо про розгляд апеляційної скарги сторони захисту, правова позиція між ними узгоджена та не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без її участі.
Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги сторони захисту без участі ОСОБА_2 , однак, за обов`язковою участю її захисника – адвоката Мозгової О.А.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи захисника Мозгової О.А., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши ці доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд при розгляді справи відносно ОСОБА_1 дотримався всіх вказаних вимог закону.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, внаслідок порушення нею вимог п.2.9 А Правил дорожнього руху. 
Так, п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог пункту 2.9 А Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 А Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 КУпАП.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №518922 від 20 листопада 2025 року, в якому зазначено про те, що 20 листопада 2025 року о 22 годині 44 хвилини в м.Харкові по вул. Добродецького, 4, водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом КІА Sportage, д.н.з НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер 7510, результат 0,94 проміле. З результатом водій згоден, чим порушив п.2.9 А ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
ОСОБА_1 була ознайомлена з відомостями цього протоколу, про що свідчить її власноручний підпис у цьому протоколі в графах: «Дата, час, місце розгляду адміністративної справи: Холодногірський районний суд м. Харкова»; «Підпис особи, якій роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи: ОСОБА_2 ); «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення»; «Тимчасово вилучені документи: посвідчення водія НОМЕР_2 »; «Тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом отримав (ла); Підпис водія (особи) про отримання тимчасового дозволу»; «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений(а), копію протоколу отримав(ла), внесені про мене дані-правильні): ОСОБА_2 ) (арк.1).
Будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі, або зауважень щодо незаконних дій працівників поліції, ОСОБА_1 не зазначила ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в інших документах, доданих працівниками поліції до цього протоколу.
Із відомостей рапорту інспектора роти №3 батальйону №1 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Валентина Дейко від 20 листопада 2025 року, вбачається, що під час несення служби в складі екіпажу Купол 3202 за адресою: м.Харків, вул. Добродецького, буд.1 було помічено транспортний засіб КІА Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 , котрий не виконав вимогу дорожнього знаку 4.10 «Круговий рух», під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У ході перевірки у останньої документів також виявлено відсутність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за даним фактом винесено адміністративну постанову за ч.1 ст.126 КУпАП ЕНА 6192898. В ході розгляду адміністративної постанови у ОСОБА_7 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Громадянці було запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Alcotest, на що ОСОБА_7 погодилась. Результат огляду становить 0,94 % проміле. Тест №785. За даним фактом складено адміністративний протокол ЕПР1 518922 за ч.1 ст.130 КУпАП. Від водія відібрано зобов`язання, транспортний засіб залишено на місці зупинки без порушень ПДР України (арк.8).
Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (арк.5), ОСОБА_1 під час події мала ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився за допомогою газоаналізатору Alcotest Drager 7510, результат позитивний, вміст алкоголю у видихаємому повітрі склав 0,94% проміле, що підтверджується роздруківкою газоаналізатору «Drager Alcotest 7510» ARLM - 0295 (арк. 4). ОСОБА_1 погодилася із результатом газоаналізатору Alcotest 7510 та власноруч поставила свої підписи, як у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, так і роздруківці тесту газоаналізатора Драгер.
Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість від 20 листопада 2025 року, у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Огляд не проводився (арк.6). 
Згідно письмового зобов`язання, ОСОБА_1 зобов`язалася не сідати за кермо транспортного засобу до повного протверезіння та зникнення ознак сп`яніння (арк.7)
У матеріалах справи також міститься відеозапис події від 20 листопада 2025 року за участю ОСОБА_1 (арк.2), з якого вбачається, що на вимогу працівників поліції транспортний засіб КІА з номерним знаком НОМЕР_1 , здійснило зупинку, з-за керма якого вийшла дівчина. Працівник поліції представився, повідомив про повну відеофіксацію, а також причину зупинки, а саме не виконання вимоги дорожнього знаку 4.10 «Круговий рух». Водійка надала посвідчення водія, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, нею виявилася ОСОБА_1 . Під час перевірки документів працівниками поліції було встановлено відсутність у водійки чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки строк дії попереднього страхового полісу закінчився 27 жовтня 2025 року. На питання працівника поліції ОСОБА_1 повідомила, що сьогодні спиртних напоїв не вживала та на вимогу працівника поліції зробила подих у бік. Працівниками поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер, на що остання надала добровільну згоду. Перед проведенням процедури огляду працівник поліції ознайомив  ОСОБА_1 із порядком розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом без страхового полісу, роз`яснив їй права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також поінформував про розмір штрафу, строки його сплати та порядок оскарження постанови. Надалі ОСОБА_1 добровільно пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатору «Драгер» шляхом його продуття. Результат огляду виявився позитивним, а саме 0,94 % проміле. ОСОБА_1 погодилась із результатом огляду за допомогою газоаналізатора Драгер, підписала роздруківку технічного приладу Драгер та отримала її копію. ОСОБА_1 було повідомлено про складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, а також роз`яснені її права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 відсторонено від подальшого керування транспортного засобу.Зі змісту відеозапису також встановлено, що після оформлення адміністративних матеріалів  ОСОБА_1 ознайомилася з постановою серії ЕНА № 6192898, протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, поставила у вказаних документах свої підписи та отримала їхні копії. Крім того,  ОСОБА_1 отримала тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами та підписала відповідне зобов`язання про не керування транспортними засобами.
Таким чином, з відомостей цього відеозапису, об`єктивно вбачаються обставини події, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та хід спілкування останньої з працівниками поліції, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, законну вимогу працівника поліції на проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, проходження водійкою огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатору «Драгер», та погодження з його результатом.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Однак, ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом на захист, звернувшись за допомогою до професійного адвоката, не скористалася своєю процесуальною можливістю та не звернулася із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі. 
Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 подавалася заява у порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно неї за ч.1 ст.130 КУпАП.
Також стороною захисту не надано відомостей про те, що вони зверталися до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності працівників патрульної поліції.
Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не надала до суду будь-яких фактичних відомостей на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших письмових доказах, оскільки вони відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що перед проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не проводився контрольний забір повітря, є необґрунтованими, оскільки відповідно до технічних характеристик та інструкції з експлуатації газоаналізатора Drager, цей прилад розпочинає роботу з перевірки чистоти системи, тобто контрольного забору атмосферного повітря, і без виконання цієї процедури подальше тестування є технічно неможливим. Крім того, факт належної перевірки приладу підтверджується долученим до матеріалів справи роздруківкою Drager, згідно з якою результат тестування чистоти системи становить 0,00 % проміле.
При цьому, перед проходженням тесту, одноразовий мундштук був розпакований та встановлений працівником поліції на прилад Драгер у присутності ОСОБА_1 безпосередньо перед проходженням тестування, що підтверджується відеозаписом з місця події, тобто вона проходила огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер із встановленим стерильним мундштуком і одноособово використовувала його для отримання результату. Крім того, як вбачається з відеозапису з нагрудних камер, працівник поліції оголосив результат тестування, які у подальшому були роздруковані працівниками поліції, підписані водієм та приєднані до матеріалів справи. 
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними та розцінюються судом апеляційної інстанції як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Твердження сторони захисту про те, що відеозапис події не є повним, у зв`язку з чим його слід визнати неналежним та недопустимим доказом, є необґрунтованими, у зв`язку із наступним.
Частиною 1 статті 40 Закону України «Про національну поліцію» врегульовано застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Крім того, статтею 266 КУпАП та положеннями «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» унормовано використання поліцейськими технічних засобів відеозапису при фіксуванні відмови особи, від проходження огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Крім того, слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження, а також природи правопорушення.
Норми ст. 251 КУпАП встановлюють характер джерел та змісту доказової інформації по справі, це «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.
Разом з тим, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.
Слід зазначити, що тільки у справах про адміністративні правопорушення докази можуть мати відносний характер і полягають у тому, що зміст таких доказів відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обстановку, що має значення для правильного розгляду справи. Водночас, докази, що мають відносний характер можуть незначно корелювати з фактичними даними, які мають тісний зв`язок із фактами предмета доведення, що, в свою чергу, здатні підтвердити існування чи відсутність доказових фактів.
Вимогами ч.2 ст.266 КУпАП визначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. 
Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. 
Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
З відомостей матеріалів справи вбачається, що відеозапис у цій справі доданий до протоколу ЕПР1 №518922 від 20 листопада 2025 року відповідальною особою, а матеріали справи не містять даних про незаконне його походження.
Згідно відеозапису, фіксація події відбувалась з моменту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_9 до завершення процедури її ознайомлення з адміністративними матеріалами та підписання відповідних документів.
Таким чином, відеозапис, здійснений працівником поліції, містить всі фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим, є доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КУпАП.
Поряд із цим, вказаний відеозапис не є єдиним доказом у справі, цей запис узгоджується з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Доводи сторони захисту про відсутність перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.
Законом не передбачено проведення окремого огляду для виявлення ознак сп`яніння, такі ознаки встановлюються під час спілкування водія із поліцейськими та констатуються за внутрішнім переконанням поліцейського. 
Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані сп`яніння, відбувається не через оспорювання наявності ознак, а за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, що і було запропоновано ОСОБА_1 .
Зокрема, з відеозапису, який долучений до матеріалів цієї справи, вбачається, що працівник поліції під час спілкування з ОСОБА_1 виявив ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, у зв`язку з чим запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер. Результат огляду, відповідно до роздруківки газоаналізатору Драгер 7510, склав 0,94 % проміле. ОСОБА_1 погодилася із зазначеним результатом, будь-яких заперечень не висловлювала. Зазначене беззаперечно свідчить про обґрунтованість встановлених працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння та направленні на огляд водія, що свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 на момент складання протоколу перебувала у стані сильного емоційного потрясіння та дезорієнтації, що вплинуло на її поведінку під час спілкування з працівниками поліції, не спростовують встановлених судом обставин справи та не свідчать про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення. Надані стороною захисту документи самі по собі не підтверджують неможливість ОСОБА_1 усвідомлювати свої дії чи надавати пояснення під час спілкування з працівниками поліції. При цьому, матеріали справи, зокрема, відеозаписи не містять даних про те, що ОСОБА_1 перебувала у стані, який унеможливлював би адекватне сприйняття обставин події або спілкування з працівниками поліції. 
При цьому, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Водій ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодилася нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм законів держави Україна.
Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право на керування транспортним засобом, добровільно взяла на себе обов`язок неухильно дотримуватися вимог законодавства України, зокрема й Правил дорожнього руху. Перебуваючи у важкому психоемоційному стані, ОСОБА_1 повинна була утриматися від керування транспортним засобом, оскільки такий стан знижує увагу та швидкість реакції, що безпосередньо створює загрозу для безпеки інших учасників дорожнього руху.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що працівниками поліції була невірно встановлена адреса правопорушення, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, місцем події вказано вул. Добродецького у м. Харкові. У свою чергу, сторона захисту посилається на те, що огляд ОСОБА_10 на стан сп`яніння проводився саме на вул. Новий Побут, оскільки на відеозаписі зафіксовано поворот автомобіля «KIA» ліворуч — у напрямку зазначеної вулиці. Водночас, апелянт не заперечує, що обидві адреси територіально належать до Холодногірського району м. Харкова, на територію якого розповсюджується юрисдикція Холодногірського районного суду м.Харкова.
Правовим аналізом Положення «Про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 03 серпня 2017 року № 676 встановлено, що працівники поліції у своїй службовій діяльності використовують інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України (далі ІПНП), яка у тому числі, дозволяє поліцейському отримувати відомості, щодо картографічного зображення його місця знаходження в певний час доби. Тобто ці відомості, якими, вочевидь, працівник поліції керується під час здійснення процесуальних дій, а також використовує для складання процесуальних документів, автоматично передаються на його службовий планшет. Апеляційний суд вважає, що відомості, які формуються за допомогою електронних автоматизованих засобів, до яких, зокрема, відноситься система «ІПНП» позбавлені можливості будь-якого зовнішнього втручання та відображають коректні відомості, в тому числі і щодо геолокаційного розташування місця події, яка в цьому випадку відноситься до територіальної юрисдикції Холодногірського районного суду м. Харкова, який у цій справі здійснював судовий розгляд, як суд першої інстанції.
З огляду на автоматизований спосіб визначення координат системою «ІПНП», апеляційний суд погоджується з адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що подія відбулася безпосередньо на перехресті вулиць Добродецького та Новий Побут, у зв`язку з чим вказання у процесуальних документах однієї з вулиць цього перехрестя не свідчить про неправильність встановлення місця вчинення правопорушення та не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення права на захист під час розгляду справи судом першої інстанції у зв`язку з її розглядом за відсутності захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд зазначає наступне.
Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не належать до визначеного ч. 2 ст. 268 КУпАП переліку справ, розгляд яких обов`язково має відбуватися за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. З урахуванням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки безпідставне затягування розгляду справи порушує завдання Кодексу про адміністративне правопорушення.
Водночас, суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що в апеляційному розгляді брала участь захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвокат Мозгова О.А.. Під час апеляційного перегляду сторона захисту не була позбавлена можливості надавати усні та письмові пояснення, заявляти клопотання, подавати докази та повною мірою реалізувати інші процесуальні права в тому ж обсязі, в якому вони могли бути реалізовані в суді першої інстанції.
Таким чином, будь-які можливі обмеження прав, яких сторона захисту могла зазнати під час розгляду справи в суді першої інстанції, були повністю компенсовані в межах апеляційного провадження. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що у цій справі було забезпечено дотримання права ОСОБА_1 на захист, а також право на розгляд справи компетентним і незалежним судом, що повністю спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині та виключає підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Отже, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.9 А Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9 А Правил дорожнього руху та вірно притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставною.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
У зв`язку з викладеним, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає
Разом з тим, апеляційний суд вважає безпідставним посилання суду першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваної постанови на висновок лікаря №2304 від 05 жовтня 2025 року. З матеріалів справи та дослідженого відеозапису події встановлено, що ОСОБА_9 не проходила огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Після проведення тестування на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager» ОСОБА_9 погодилася з його результатом, у зв`язку з чим працівники поліції склали відносно неї протокол про адміністративне правопорушення. За таких обставин, посилання на висновок лікаря №2304 від 05 жовтня 2025 року підлягає виключенню з мотивувальної частини постанови суду першої інстанції. 
Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові від 09 квітня 2026 року допустив описку в написанні прізвища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме вказано прізвище « ОСОБА_5 » замість правильного « ОСОБА_6 », але питання виправлення описок у судовому рішенні належить до виключної компетенції суду, який його ухвалив. 
Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника Мозгової О.А. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Холодногірського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2026 року задовольнити, поновивши їй цей строк.
Апеляційну скаргу захисника Мозгової О.А. задовольнити частково.
Постанову судді Холодногірського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2026 року у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - змінити.
Виключити з мотивувальної частини постанови суду першої інстанції посилання на висновок лікаря №2304 від 05 жовтня 2025 року.
В решті постанову судді Холодногірського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2026 року стосовно  ОСОБА_1 залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність виправлення описки у постанові Холодногірського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2026 року щодо зазначення вірного прізвища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков