ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/587/24 | Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/306/26 | Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.156, ч.2 ст.301 КК України |

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі: 

Головуючої -        ОСОБА_2  
Суддів -          ОСОБА_3 ,          ОСОБА_4 ,  
з участю: 
прокурора — ОСОБА_5 
захисника — ОСОБА_6 
обвинуваченого - ОСОБА_7  
представника потерпілої - ОСОБА_8 
законного представника потерпілої - ОСОБА_9 
потерпілої - ОСОБА_10  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора Лановецького відділу Кременецької окружної прокуратури на вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 22 червня 2026 року, -
Встановила:
Цим вироком 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, депутатом не являється, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимого:
- 28 листопада 2022 року вироком Лановецького районного суду за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки,
- 13 травня 2024 року вироком Галицького районного суду м.Львова за ч.4 ст.296, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, 
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.156, ч.2 ст.301 КК України та призначено йому покарання: 
- за ч.1 ст.156 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
- за ч.2 ст.301 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строк 3 (три) роки.
У відповідності до ч.ч.1,4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, до покарання, призначеного за даним вироком повністю приєднано покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2024 року у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі та призначено до відбування остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 8 (восьми) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання за даним вироком визначено рахувати з моменту звернення його до виконання.
У строк відбуття покарання за даним вироком зараховано частково відбуте покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2024 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05 березня 2024, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 діючи умисно, протиправно, всупереч моральним засадам суспільства в частині заборони виготовлення, зберігання з метою розповсюдження та розповсюдження серед населення продукції порнографічного характеру, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, реалізуючи злочинний умисел, направлений на вказані протиправні дії, в період з вересня 2023 року по 09 грудня 2023 року, у невстановлений досудовим слідством точний час та місці, за допомогою власного мобільного телефону «Samsung GM-J600G/DS» ІМЕН : НОМЕР_1 з невстановленого досудовим розслідуванням джерела, отримав два зображення порнографічного характеру, які зберігав в електронному вигляді у власному мобільному телефоні для розповсюдження. В подальшому, будучи обізнаним про вік неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 09 грудня 2023 року о 17 год. 23 хв., перебуваючи у АДРЕСА_2 , за допомогою всесвітньої мережі Інтернет та застосунку «Messenger Facebook», із профілю під логіном « ОСОБА_11 », надіслав неповнолітній ОСОБА_10 фотознімок із зображенням оголеного чоловічого статевого органа, що має порнографічний характер, та в подальшому о 20 год. 40 хв. надіслав неповнолітній ОСОБА_10 фотознімок із зображенням оголеного жіночого статевого органу, що має порнографічний характер, чим розповсюдив зображення порнографічного характеру неповнолітній особі.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.301 КК України, тобто розповсюдження неповнолітній ОСОБА_10 зображень порнографічного характеру.
Окрім цього, ОСОБА_7 , 09 грудня 2023 року о 17 год. 23 хв. перебуваючи у АДРЕСА_2 , будучи обізнаним про вік, неповнолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи, що вона не досягла шістнадцятирічного віку, ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі в суспільстві, діючи умисно, у порушенні вимог ст. ст. 3, 53, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 21, 30-2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 2, 23, 19, 34, 36 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ст. ст. 20, 22, 23 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25 жовтня 2007 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства» від 20 червня 2012 року, маючи на меті вчинення розпусних дій щодо ОСОБА_10 , які здатні викликати моральне розбещення останньої, порушити її нормальний психічний і соціальний розвиток, за допомогою застосунку «Messenger Facebook», із профілю під логіном « ОСОБА_11 », надіслав неповнолітній ОСОБА_10 фотознімок із зображенням оголеного чоловічого статевого органа, що містить порнографічний зміст, та в подальшому о 20 год. 40 хв. 09 грудня 2023 року надіслав неповнолітній ОСОБА_10 фотознімок із зображенням оголеного жіночого статевого органу, що містять порнографічний зміст.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КК України, тобто вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку.
В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду змінити, виключивши із резолютивної частини вироку посилання про зарахування строку його перебування під вартою з 05.03.2024 року. 
Вказані вимоги мотивує тим, що судом помилково зараховано у строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення, оскільки запобіжний захід обвинуваченому у цьому кримінальному провадженні не обирався, а був обраний у іншому кримінальному провадженні і вказаний термін зарахований вироком Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2024 року.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просить задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, обвинуваченого та захисника, потерпілу, її представника та законного представника, які не заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини  ОСОБА_7  у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.156, ч.2 ст.301 КК України відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.
Що ж стосується призначеної міри покарання  ОСОБА_7  за ч.1 ст.156, ч.2 ст.301 КК України, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання  ОСОБА_7 , належно мотивував своє рішення про призначення покарання у виді позбавлення волі. 
Так, суд першої інстанції, призначаючи  ОСОБА_7  покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також наявність обставин, що обтяжують покарання — рецедив злочинів.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування. 
Разом з тим, місцевий суд помилково зарахував  ОСОБА_7  строк його перебування під вартою з 05.03.2024 року.
Так, вироком Галицького районного суду м.Львова від 13 травня 2024 року  ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України і призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2022 року, та визначено  ОСОБА_7  остаточне покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід  ОСОБА_7  у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, - залишено без змін.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_7  визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 05 березня 2024 року.
Вказаний вирок набрав законної сили 12.06.2024 року(а.с.254-256).
При цьому у даному кримінальному провадженні №№12024211030000014 від 03 січня 2024 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.156, ч.2 ст.301 КК України  ОСОБА_7 не затримувався і запобіжний захід щодо нього не застосовувався.
Згідно усталеної практики ККС ВС не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до ч. 5 ст. 72 КК. Такий строк тримання може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.
За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про зарахування строку попереднього ув`язнення, у зв`язку із чим даний вирок місцевого суду в цій частині належить змінити, чим задовольнити апеляційну скаргу прокурора. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 418, 420 КПК України, колегія суддів, - 
Ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Лановецького відділу Кременецької окружної прокуратури на вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 22 червня 2026 року — задовольнити.
Вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 22 червня 2026 року щодо ОСОБА_7 — змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду про зарахування ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05 березня 2024, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий 
Судді