ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/3435/26-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Анісімова О.В.,
за участю:
секретаря судового засідання Жабокріцької Я.В.,
представника позивача Мельника Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування акту індивідуальної дії,-

В С Т А Н О В И В:
I. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить:
- визнати протиправними дії ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації;
- скасувати пункт 1 витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 3017 від 27.06.2026 року в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлення до Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .
1.2. Одночасно з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного пункту наказу до вирішення справи по суті.
1.3. Ухвалою суду від 06.07.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
1.4. Ухвалою суду від 06.07.2026 у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї ухвали, зокрема з огляду на реалізований характер оскаржуваного припису наказу на момент звернення до суду.
1.5. Ухвалою суду від 08.07.2026 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 09:30 год. 23.07..
1.6. 22.07.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечив.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

2.1. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 25.06.2026 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 Кримінального кодексу України, у кримінальному провадженні № 12026262020001647.
2.2. 26.06.2026 ухвалою слідчого судді Чернівецького крайонного суду міста Чернівців Стоцької Л.А. у справі №25/6359/26 (провадження №1-кс/725/1145/26) до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання; на підставі ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) на позивача на строк до 24.08.2026 включно покладено обов`язки, зокрема: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не відлучатися з м. Чернівці без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти про зміну місця проживання та/або роботи; утримуватися від спілкування із свідками; здати на зберігання документи для виїзду за кордон. Позивач вказує, що ухвала слідчого судді набрала законної сили та підлягала негайному виконанню з моменту оголошення, тобто з 26.06.2026.
2.3. Позивач зазначає, що 27.06.2026, тобто наступного дня після винесення зазначеної ухвали, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , як він вважає, ігноруючи обов`язкове до виконання судове рішення, видав наказ № 3017 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», яким позивача (присвоєно військове звання - солдат) примусово призвано на військову службу та направлено до Військової частини НОМЕР_1 .
2.4. На обґрунтування позову представник позивача посилається на ст. 19, 129-1 Конституції України, ст. 533 КПК України щодо обов`язковості судових рішень, а також на ст. 616 КПК України, зазначаючи, що виключне право ініціювати питання зміни або скасування запобіжного заходу з метою мобілізації підозрюваного належить прокурору, а рішення приймає виключно слідчий суддя або суд; на думку представника позивача, частина перша статті 616 КПК України, крім того, взагалі забороняє скасування запобіжного заходу з метою мобілізації особам, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 305-321 Кримінального кодексу України, до яких відноситься й інкриміноване позивачу правопорушення.
2.5. Також представник позивача зазначає, що визнання протиправним та скасування наказу територіального центру комплектування та соціальної підтримки є належним та єдиним ефективним способом захисту порушеного права особи навіть у разі, якщо такий наказ вважати частково реалізованим, з посиланням на сталу практику Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Позиція відповідача

2.6. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що в Україні введено та неодноразово продовжено воєнний стан на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, а Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію.
2.7. Відповідач посилається на те, що позивач перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , 06.04.2026 пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією та був визнаний придатним до військової служби (довідка ВЛК від 06.04.2026 № 2026-0406-2135-1567-3), права на відстрочку від призову не мав, у зв`язку з чим 27.06.2026 був призваний на військову службу та направлений до в/ч НОМЕР_1 в межах заходів загальної мобілізації.
2.8. Відповідач вважає, що наказ № 3017 від 27.06.2026 року є актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію внаслідок фактичного зарахування позивача до особового складу військової частини, у зв`язку з чим подальші правовідносини за участю позивача регулюються спеціальним законодавством про проходження військової служби, а вимоги позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 є безпідставними.
2.9. Відзив на позовну заяву не містить жодних доводів чи заперечень щодо обставин кримінального провадження стосовно позивача, ухвали слідчого судді від 26.06.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та покладених нею обов`язків.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. 25.06.2026 року позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, у кримінальному провадженні № 12026262020001647.
3.2. Ухвалою слідчого судді Чернівецького міськрайонного суду міста Чернівців Стоцької Л.А. від 26.06.2026 у справі №25/6359/26 (провадження № 1-кс/725/1145/26) до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України на позивача на строк до 24.08.2026 включно покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває (м. Чернівці), без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти про зміну місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками; здати на зберігання паспортні документи для виїзду за кордон. Зазначена ухвала набрала законної сили та підлягала негайному виконанню з моменту її оголошення.
3.3. 06.04.2026, тобто до повідомлення позивачу про підозру, військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 проведено медичний огляд позивача, за результатами якого його визнано придатним до військової служби, що підтверджується довідкою ВЛК від 06.04.2026 № 2026-0406-2135-1567-3.
3.4. 27.06.2026, тобто наступного дня після набрання сили ухвалою слідчого судді від 26.06.2026, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 видано наказ № 3017 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», пунктом 1 витягу з якого позивача (солдата, ВОС 999097) призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлено до Військової частини НОМЕР_1 .
3.5. З 27.06.2026 позивач обліковується військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , розташованої за межами АДРЕСА_1 .
3.6. Доказів звернення позивача до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею питання про скасування або зміну застосованого до нього запобіжного заходу з метою проходження військової служби за призовом під час мобілізації, так само як і доказів ухвалення слідчим суддею чи судом будь-якого рішення про скасування або зміну запобіжного заходу, застосованого ухвалою від 26.06.2026, матеріали справи не містять.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА

4.1. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
4.2. Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
4.3. Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
4.4. Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
4.5. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжувався. Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено проведення загальної мобілізації.
4.6. Статтею 194 КПК України визначено порядок застосування запобіжного заходу; частиною п`ятою цієї статті передбачено право слідчого судді, суду покласти на підозрюваного, обвинуваченого при застосуванні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання виконання одного або кількох обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.
4.7. Статтею 533 КПК України встановлено, що вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
4.8. Статтею 616 КПК України (у редакції Закону України № 3902-IX від 20.08.2024) врегульовано питання скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації. Частиною четвертою цієї статті передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, інший ніж тримання під вартою, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування відповідного запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період; прокурор у такому разі звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження.
4.9. Частиною другою статті 179 КПК України визначено наслідки невиконання особою обов`язків, покладених на неї при застосуванні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
4.10. Відповідно до частин 1 та 3 статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
4.11. Частиною 3,6 статті 9 КПК України закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.
У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
4.12. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII визначено поняття мобілізації та особливого періоду; статтею 23 цього Закону встановлено вичерпний перелік підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
4.13. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 зазначено, що право на суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Держави дозволяла, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін; виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатися як складова частина «судового розгляду» в розумінні статті 6 Конвенції.
4.14. Відповідно до постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є, по суті, завершеною процедурою, а визнання її протиправною саме по собі не тягне автоматичного поновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу, шляхом її звільнення з військової служби; відновлення порушеного права повинне відбуватися в межах спірних правовідносин за участю їх учасників, а належним способом захисту є вирішення судом питання про правомірність акта, прийнятого за результатами процедури призову.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

5.1. Предметом спору у цій справі є перевірка правомірності дій ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації та правомірності пункту 1 витягу з наказу № 3017 від 27.06.2026 року в оспорюваній частині.
5.2. Розглядаючи справу, суд самостійно з`ясовує зміст норм права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, і не є зв`язаним правовою кваліфікацією обставин справи, наведеною учасниками справи (принцип jura novit curia).
5.3. Оцінюючи довід представника позивача про те, що частина перша статті 616 КПК України нібито містить пряму заборону скасування запобіжного заходу з метою мобілізації для осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 305-321 Кримінального кодексу України, суд зазначає, що відповідно до чинної редакції статті 616 КПК України (у редакції Закону № 3902-IX від 20.08.2024) частина перша цієї статті поширюється виключно на підозрюваних, обвинувачених, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і встановлює перелік виключень, до якого віднесено злочини проти основ національної безпеки України, окремі особливо тяжкі насильницькі та корупційні злочини, а також злочини, передбачені статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України. Злочин, передбачений частиною третьою статті 309 Кримінального кодексу України, у якому підозрюється позивач, до цього переліку не віднесений. 
Водночас позивач не перебуває під вартою, а до нього застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, унаслідок чого частина перша статті 616 КПК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягає, а наведений довід позивача не може бути самостійною підставою задоволення позову.
5.4. Разом з цим суд звертає увагу, що частиною четвертою статті 616 КПК України врегульовано порядок скасування запобіжного заходу, іншого ніж тримання під вартою (в тому числі особистого зобов`язання), саме з метою проходження особою військової служби за призовом під час мобілізації: таке скасування здійснюється виключно слідчим суддею або судом за клопотанням прокурора, який, своєю чергою, звертається з відповідним клопотанням на підставі звернення підозрюваного. 
Наведене регулювання узгоджується із загальним принципом кримінального процесуального законодавства, за яким зміна або скасування раніше застосованого запобіжного заходу віднесені до виключної компетенції слідчого судді, суду (статті 200, 201, 331 КПК України), і жоден орган виконавчої влади, зокрема територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, не наділений повноваженнями самостійно, поза межами такої процедури, вирішувати питання про фактичне припинення дії обов`язків, покладених на особу судовим рішенням у кримінальному провадженні.
5.5. Судом встановлено, що станом на дату видання оскаржуваного наказу (27.06.2026 року), тобто вже наступного дня після набрання законної сили ухвалою слідчого судді від 26.06.2026 про застосування до позивача запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ані слідчим суддею, ані судом жодного рішення про скасування чи зміну цього запобіжного заходу в порядку частини четвертої статті 616 КПК України не ухвалювалося, а доказів звернення прокурора з відповідним клопотанням матеріали справи не містять. Не наведено таких доказів і відповідачем.
5.6. За таких обставин відповідач, призвавши позивача на військову службу та направивши його до Військової частини НОМЕР_1 , розташованої за межами АДРЕСА_1 , фактично поставив позивача у становище, за якого одночасне виконання ним обов`язку проходити військову службу поза межами м. Чернівці та обов`язків, покладених ухвалою слідчого судді від 26.06.2026 (не відлучатися з м. Чернівці без дозволу слідчого, прокурора або суду, прибувати за першою вимогою), є об`єктивно неможливим, попри те, що зазначена ухвала на час видання оскаржуваного наказу була чинною, обов`язковою до виконання і в установленому законом порядку не скасовувалася та не змінювалася. Така юридична колізія виникла виключно внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного наказу
Незалежно від того, чи був відповідач фактично повідомлений про існування ухвали, на момент видання наказу вона була чинною, а тому оспорюваний наказ не міг породжувати правові наслідки, що об`єктивно суперечили обов`язковому судовому рішенню.
5.7. Суд наголошує, що відповідно до статті 129-1 Конституції України та статті 533 КПК України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для всіх органів державної влади, їх службових осіб та підлягає виконанню на всій території України; аналогічний підхід послідовно застосовується Європейським судом з прав людини, який розглядає виконання судового рішення як складову права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Видання оскаржуваного наказу без урахування чинної ухвали слідчого судді та без дотримання встановленої законом процедури зміни запобіжного заходу суд розцінює як дію, вчинену не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже таку, що не відповідає критеріям правомірності рішень (дій) суб`єкта владних повноважень, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.
Обов`язковість судового рішення означає не лише заборону його невиконання, а й заборону створювати правову ситуацію, що унеможливлює його виконання.
5.8. Доводи відповідача про наявність в Україні воєнного стану, оголошення загальної мобілізації та визнання позивача придатним до військової служби за результатами медичного огляду від 06.04.2026 судом до уваги приймаються, однак не спростовують викладеного висновку, оскільки загальні підстави для проведення мобілізації позивачем у цій справі не оспорюються, а предметом спору є саме правомірність призову позивача за конкретних обставин, пов`язаних із чинним на момент призову запобіжним заходом. 
Наявність у особи статусу військовозобов`язаного, придатного до військової служби, сама собою не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку враховувати чинне судове рішення, яким на цю особу покладено процесуальні обов`язки у кримінальному провадженні. Кримінальний процесуальний закон є спеціальним щодо регулювання процесуальних обов`язків підозрюваного, що зокрема слідує з положень статей 1,9 КПК України. 
5.9. Суд також звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України обов`язок доказування правомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача як суб`єкта владних повноважень. 
Проте у відзиві на позовну заяву відповідач не навів жодних доводів чи заперечень щодо обставин кримінального провадження стосовно позивача та застосованого до нього запобіжного заходу, обмежившись загальними посиланнями на законодавство про мобілізацію, а тому зазначений обов`язок доказування відповідачем у цій справі виконано не було.
5.10. Щодо доводу відповідача про те, що оскаржуваний наказ є актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом мобілізації позивача, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23, згідно з якою процедура призову військовозобов`язаного є завершеною (незворотною), а належним способом захисту порушеного права в подібних правовідносинах є вирішення судом питання про правомірність самого акта призову, а не покладення на військову частину обов`язку звільнити особу з військової служби чи виключити її зі списків особового складу. 
5.11. Суд зазначає, що позивач у цій справі не заявляв вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити його з військової служби або виключити зі списків особового складу, обмежившись вимогами про визнання протиправними дій відповідача та скасування пункту 1 витягу з наказу № 3017 від 27.06.2026 року в оспорюваній частині, що повністю узгоджується з наведеною позицією Верховного Суду щодо ефективного способу захисту порушеного права. 
За таких обставин довід відповідача про реалізований характер оскаржуваного наказу не є підставою для відмови в задоволенні позову в межах заявлених позовних вимог.
5.12. З огляду на викладене суд вважає, що дії ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації є протиправними, а пункт 1 витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 3017 від 27.06.2026 року в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлення до Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ

6.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених конституційних положень частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії, за якими адміністративний суд оцінює правомірність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
6.2. Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача.
6.3. У цій справі судом встановлено, що відповідач, видавши 27.06.2026 наказ про призов позивача на військову службу та направлення його до військової частини поза межами м. Чернівці, діяв без урахування чинної та обов`язкової до виконання ухвали слідчого судді від 26.06.2026 про застосування до позивача запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, і без дотримання встановленого статтею 616 КПК України порядку скасування такого запобіжного заходу з метою мобілізації, доказів правомірності своїх дій у порядку частини другої статті 77 КАС України не надав.
6.4. Цей публічно-правовий спір не про відстрочку від проходження військової служби, а про законність реалізації владних повноважень за існування чинної ухвали суду. Процесуальні інструменти, які застосовуються в рамках КПК України, не можуть ігноруватися та можуть бути змінені виключно відповідно до положень КПК України. 
Водночас суд звертає увагу, що відповідно до КПК України мобілізація підозрюваного у скоєнні тяжкого злочину не є підставою для зупинення досудового розслідування, однак є підставою для зупинення судового провадження (у даних правовідносинах мова йде про досудове розслідування). 
6.5. За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для визнання протиправними дій ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації і скасування пункту 1 витягу з наказу № 3017 від 27.06.2026 року в оспорюваній частині.
6.6. Суд враховує, що обсяг мотивування судового рішення може бути неоднаковим залежно від характеру рішення, та зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішенням у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, право на вмотивоване рішення не може тлумачитися як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент сторін; межі обов`язку щодо мотивування можуть бути різними залежно від природи рішення, і суд у цій справі навів мотиви, достатні для вирішення спору по суті.
6.7. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. 
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування акту індивідуальної дії, задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.
3. Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 3017 від 27.06.2026 в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлення до Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Повне судове рішення складено 27 липня 2026 р.

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 );
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя О.В. Анісімов