ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2026 року	справа № 380/9299/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, а також інших похідних видів грошового забезпечення (щомісячних та одноразових), за період з 20.05.2023 року по 17.06.2025 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення, а також інших похідних видів грошового забезпечення (щомісячних та одноразових), з 20.05.2023 року по 31.12.2023 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 №704, з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення, а також інших похідних видів грошового забезпечення (щомісячних та одноразових), з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” станом на 01.01.2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року №704, з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення, а також інших похідних видів грошового забезпечення (щомісячних та одноразових), з 01.01.2025 року по 17.06.2025 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” станом на 01.01.2025 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року №704, з урахуванням раніше проведених виплат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач з 07 березня 2022 року проходить військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічника гранатометника 2-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року у справі № 380/14312/25, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2026 року, було захищено права Позивача за попередній період служби - з 07 березня 2022 року по 19 травня 2023 року. Вказаним судовим рішенням визнано протиправними дії Відповідача щодо обчислення грошового забезпечення без урахування актуального розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та зобов`язано здійснити відповідний перерахунок.
Водночас Позивач вказує, що за наступний період його служби, а саме з 20 травня 2023 року по 17 червня 2025 року, Відповідач продовжував протиправно нараховувати та виплачувати йому грошове забезпечення, виходячи із фіксованої розрахункової величини у розмірі 1762,00 грн. 
З метою з`ясування правової позиції командування та отримання первинних розрахункових документів щодо нарахованих сум, представник Позивача звернувся до Відповідача із відповідним запитом. Листом від 24 грудня 2025 року № 50/02/13-Д-424-ЕП Військова частина НОМЕР_1 надала картки особового рахунку військовослужбовця за 2022– 2025 роки, проте одночасно зазначила про відсутність правових підстав для проведення будь-яких перерахунків грошового забезпечення за період з 20 травня 2023 року по 17 червня 2025 року, посилаючись на застосування чинних на той час підзаконних актів Уряду. Не погодившись із такою позицією Відповідача, та з урахуванням того, що попередня судова справа № 380/14312/25 завершилась ухваленням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2026 року, представник Позивача у травні 2026 року реалізував право на судовий захист щодо наступного періоду служби, сформувавши цей позов.
Ухвалою від 11 травня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними матеріалами (у письмовому провадженні), відповідно до вимог статей 12 та 263 КАС України.
27 травня 2026 року Відповідач через систему “Електронний суд” подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Відзив мотивований тим, що грошове забезпечення військовослужбовців виплачується у розмірах, які встановлюються Кабінетом Міністрів України. Представник Відповідача наголошує, що з 20 травня 2023 року набрала чинності Постанова КМУ № 481, яка встановила фіксовану величину для розрахунку окладів у розмірі 1762,00 грн. 
Оскільки вказана постанова була чинною протягом 2023, 2024 років та до 18 червня 2025 року (дати набрання законної сили судовим рішенням про її скасування у справі № 320/29450/24), Військова частина НОМЕР_1 не мала правових підстав самостійно відступати від її положень. Відтак Відповідач вважає свої дії повністю правомірними.
Ухвалою від 08 червня 2026 року у задоволенні клопотання Відповідача про зупинення провадження відмовлено, а розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження. Суд виходив з того, що оскільки позов подано уповноваженим представником (адвокатом), а справа розглядається у письмовому провадженні без виклику сторін на основі наявних доказів, фізична відсутність Позивача через його зникнення безвісти не перешкоджає всебічному розгляду спору щодо захисту його майнових та соціальних прав.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши аргументи учасників спору, суд
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 з 07 березня 2022 року проходить військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. 
Як встановлено з матеріалів справи та особової картки військовослужбовця, відповідними наказами командира військової частини по стройовій частині Позивач у різні періоди призначався на відповідні військові посади.
Зокрема, згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 07 лютого 2025 року № 40, старшого солдата ОСОБА_1 вважають таким, що з 07 лютого 2025 року приступив до виконання службових обов`язків за посадою помічника гранатометника 2-го відділення 2-го стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону з охорони важливих державних об`єктів та оборони державного значення (військово-облікова спеціальність ВОС-103630П), будучи призначеним на зазначену посаду наказом командира цієї ж частини по особовому складу від 07 лютого 2025 року № 12 о/с. Вказаним наказом Позивачу установлено посадовий оклад у розмірі 2730 гривень за 4 тарифним розрядом, розрахований Відповідачем із застосуванням фіксованої розрахункової бази у розмірі 1762 гривні 00 копійок.
Згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 17 червня 2025 року № 187, старшого солдата ОСОБА_1 визнано зниклим безвісти з 16 червня 2025 року за особливих обставин під час безпосереднього виконання бойових та службових завдань в районі населеного пункту Малинівка Покровського району Донецької області, у зв`язку з чим його виключено зі списків особового складу за основним місцем служби, проте залишено на всіх видах грошового та матеріального забезпечення відповідно до вимог чинного законодавства України. 
Позивач є ветераном війни — учасником бойових дій, що підтверджується належним доказом, наявним у матеріалах справи, а саме: копією посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Головним управлінням Національної гвардії України.
Судом встановлено, що у період проходження військової служби з 20 травня 2023 року по 17 червня 2025 року Відповідач здійснював щомісячне нарахування та виплату грошового забезпечення Позивачу (включаючи базовий посадовий оклад, оклад за військовим званням, а також всі інші похідні щомісячні додаткові види грошового забезпечення, постійні надбавки, доплати, винагороди, премії та щорічні одноразові допомоги на оздоровлення й матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань), виходячи виключно з фіксованої розрахункової бази — 1762 гривні 00 копійок.
У зв`язку з виявленням фактів недоплати належних сум, представник Позивача — адвокат Івлєв М.М. звернувся до військового командування із відповідною заявою. 
Однак, листом від 24 грудня 2025 року під № 50/02/13-Д-424-ЕП Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України відмовила у задоволенні заяви та проведенні добровільного перерахунку грошового забезпечення Позивача з урахуванням щорічної зміни та зростання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за вказаний період проходження служби.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, яка набрала чинності 01 березня 2018 року, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
На момент набрання чинності Постанови № 704 (01.03.2018) п. 4 цього нормативно-правового акту було викладено в редакції п. 6 постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103 (далі за текстом - постанова КМ України № 103), а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
У подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”.
Відтак, з 29.01.2020, тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність та була відновлена дія пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 у первісній редакції.
При цьому згідно пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.
Суди, в тому числі і Верховний Суд, неодноразово зазначали, що під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ та пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 по постанови Кабінету Міністрів України № 704 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.
Враховуючи те, що норма п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за приписи п.4 постанови Кабінету Міністрів України № 704, у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України № 704, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням іншого показнику ніж прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.
Тобто, з 29.01.2020 була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018.
Відтак, починаючи з 29 січня 2020 року (внаслідок скасування пункту 6 Постанови КМУ № 103), відновила дію первинна редакція пункту 4 Постанови КМУ № 704. Відповідно до неї, розміри посадових окладів визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
В подальшому Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 12 травня 2023 року № 481, якою змінив цей порядок та запровадив сталу розрахункову величину для посадового окладу у розмірі 1762,00 грн. 
Надалі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі № 320/29450/24 залишено без змін рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року, яким визнано нечинним пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704.
За загальним правилом частини другої статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду (тобто з 18.06.2025 року). Проте, вирішуючи питання про правомірність нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям у період безпосередньої дії Постанови № 481 (з 20.05.2023 року по 17.06.2025 року), суд керується обов`язковими для застосування висновками, висловленими Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 17 лютого 2026 року у справі № 520/5814/24.
У вказаній постанові Верховний Суд наголосив, що згідно із статтею 6 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” базовим державним соціальним стандартом є саме прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії у сферах доходів населення. Частиною другою статті 92 Конституції України закріплено пріоритет закону, встановивши, що Державний бюджет України та порядок визначення державних стандартів затверджуються виключно законами України.
Кабінет Міністрів України підзаконним актом (Постановою № 481) фактично підмінив державний соціальний стандарт - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на поточний рік законами про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки, штучно зафіксувавши його на рівні показника 2018 року (1762,00 грн). 
Така зміна правового регулювання суттєво зменшила розміри посадових окладів військовослужбовців та гарантії захищеності військових від інфляційних процесів.
З огляду на вимоги частини третьої статті 7 КАС України, якщо підзаконний нормативно-правовий акт суперечить положенням закону України, суд зобов`язаний застосувати правовий акт, який має вищу юридичну силу. 
Верховний Суд прямо зазначив, що суд не вправі, вирішуючи спір, застосовувати дефектний нормативно-правовий акт безвідносно до того, чи був він формально чинним чи ні на момент виникнення спірних відносин, оскільки дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування законодавчого акта, який відповідає критерію “якості закону”.
Обставини, які виникли у спірних правовідносинах, беззаперечно вказують на те, що застосуванню до спірних правовідносин підлягає саме первісна редакція пункту 4 Постанови № 704 у тій частині, що не суперечить нормативно-правовим актам вищої юридичної сили - щорічним законам про Державний бюджет України на відповідний календарний рік.
З огляду на викладене, розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців повинні змінюватися щороку у зв`язку зі зміною базового державного соціального стандарту. Суд зазначає, що законами України про Державний бюджет України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня відповідного року встановлювався у таких розмірах:
на 2023 рік — 2684,00 гривні;
на 2024 рік — 3028,00 гривень;
на 2025 рік — 3028,00 гривень.
Нарахування Відповідачем грошового забезпечення Позивача без урахування щорічного зростання вказаного базового державного стандарту призвело до суттєвого заниження, недонарахування та недоплати належних йому сум грошового забезпечення.
Стосовно вимог Позивача про перерахунок та виплату інших похідних видів грошового забезпечення, суд зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 є структурним підрозділом Національної гвардії України, яка в силу статті 1 Закону України “Про Національну гвардію України” є військовим формуванням з правоохоронними функціями. Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України врегульовані профільним нормативно-правовим актом — Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 квітня 2018 року за №437/31889).
Відповідно до приписів розділів вказаної Інструкції № 200 та положень Постанови № 704, такі обов`язкові щомісячні виплати як надбавка за особливості проходження служби, постійні премії, а також щорічні одноразові додаткові види виплат - допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань - обчислюються у відсотковому співвідношенні або в розрахунку повного місячного розміру грошового забезпечення, базою та розрахунковим ядром для якого є безпосередньо посадовий оклад та оклад за військовим званням. Зміна числового виразу основних окладів через застосування актуального прожиткового мінімуму для працездатних осіб автоматично зумовлює протиправність первинного обчислення всіх похідних щомісячних та одноразових надбавок і доплат, що покладає на Відповідача обов`язок провести їх повний перерахунок та фактичну виплату за кожним окремим календарним періодом, який визначений Позивачем у позовних вимогах.
Щодо строку звернення до суду з даною позовною заявою, суд вказує, що Рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року у справі № 1-р/2025 визнано неконституційними та такими, що суперечать Основному Закону України, будь-які обмеження строків щодо права працівника (в тому числі військовослужбовця) на звернення до суду з позовами про стягнення належної йому заробітної плати, грошового забезпечення та інших гарантованих законодавством виплат. 
Оскільки Позивач продовжує перебувати у списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та проходить військову службу, строки звернення до суду за захистом порушених майнових прав ним не пропущені, а суперечливі доводи Відповідача з цього приводу є безпідставними та повністю судом відхиляються.
Відповідно до приписів частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається виключно на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього тягар доказування перед судом не виконав, правомірності та законності своїх дій щодо штучного обмеження бази грошового забезпечення суду не довів. Натомість всі заперечення та аргументи військової частини повністю і беззаперечно спростовуються актами вищої юридичної сили та обов`язковими до застосування висновками Верховного Суду, зокрема викладеними у фундаментальній постанові Судової палати Верховного Суду від 17 лютого 2026 року у справі № 520/5814/24.
Оцінивши надані до матеріалів справи письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, та керуючись наданими суду процесуальними повноваженнями щодо ефективного та повного захисту прав особи згідно зі статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов беззаперечного висновку про наявність очевидних та вичерпних правових підстав для повного задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
Стосовно розподілу судових витрат в частині сплати судового збору, Позивач звільнений від його сплати на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України “Про судовий збір”, оскільки предмет даного публічно-правового спору безпосередньо і виключно стосується стягнення належних військовослужбовцю сум грошового забезпечення (заробітної плати). 
З огляду на це, розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судом не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 5, 6, 7, 9, 19, 72– 77, 90, 139, 241– 246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) грошового забезпечення, а також інших похідних видів грошового забезпечення (щомісячних та одноразових), за період з 20 травня 2023 року по 17 червня 2025 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) перерахунок та виплату грошового забезпечення, а також інших похідних видів грошового забезпечення (щомісячних та одноразових), з 20.05.2023 року по 31.12.2023 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 №704, з урахуванням раніше проведених виплат;
4 Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) перерахунок та виплату грошового забезпечення, а також інших похідних видів грошового забезпечення (щомісячних та одноразових), з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” станом на 01.01.2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року №704, з урахуванням раніше проведених виплат;
5. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) перерахунок та виплату грошового забезпечення, а також інших похідних видів грошового забезпечення (щомісячних та одноразових), з 01.01.2025 року по 17.06.2025 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” станом на 01.01.2025 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року №704, з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 17 липня 2026 року.
Суддя О.І. Коморний