Справа № 314/2996/23
Провадження № 2/314/28/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.08.2026 року  м.Вільнянськ 

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Капітонова Є.М.,
секретар судового засідання Баланюк Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Петро-Михайлівська сільська рада Запорізького району Запорізької області, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Тиханська Світлана Ярославівна про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом,
за участю представника позивача ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Петро-Михайлівська сільська рада Запорізького району Запорізької області, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Тиханська Світлана Ярославівна про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 02.08.1968 р. Після одруження позивач обрала шлюбне прізвище свого чоловіка - « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 02.03.1991 р., виданим відділом ЗАЦС Шевченківського райвиконкому м. Запоріжжя. 
Також позивач посилається, що у неї є дві рідні сестри - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 06.06.2023 р., виданим Вільнянським відділом ДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області Південного МРУ MIO (м. Одеса).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6,2076 га на території Тернівської сільської ради Запорізького (раніше - колишнього Вільнянського) району Запорізької області, кадастровий номер 2321587300:02:003:0020.
Позивач вважала, що усе вказане спадкове майно буде розділено між доньками померлої ОСОБА_5 
23.06.2023 на прийомі у приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Тиханської С.Я., після належного оформлення та прийняття нотаріусом заяви позивача про прийняття спадщини, вона дізналася про існування заповіту, складеного матір`ю 03.06.2008 р. за № 128 стосовно вищевказаної земельної ділянки, яку вона заповідала на користь старшої доньки ОСОБА_2 .
Заповіт, через відсутність у с. Шевченко діючого нотаріуса, було посвідчено службовою особою - секретарем виконавчого комітету Тернівської сільської ради, та підписаний від імені заповідачки іншою особою.
Позивач посилається на те, що при складанні означеного заповіту ОСОБА_5 повинно було додержано процедуру, визначену у ст.ст. 1247, 1253 ЦК України, щодо належного зазначення причини підписання заповіту не заповідачем, а іншою особою, а також прочитанням усього тексту заповіту вголос у присутності двох свідків, відомості про яких також обов`язково повинні бути зазначені у тексті заповіту. Однак, належної причини підписання заповіту особою, що підписала заповіт замість матері, у тексті заповіту не викладено, не зазначено й сам факт прочитання тексту заповіту матері вголос та не запрошено свідків цієї процедури, їх присутність при складенні заповіту не відмічено у його тексті тощо.
Позивач посилається на те, що відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, зв`язку з чим просить визнати за позивачем право власності на 1/3 спірної земельної ділянки.
Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні заперечували відносно позову, просили відмовити в його задоволенні.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 06.06.2023 р., виданим Вільнянським відділом ДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області Південного МРУ MIO (м. Одеса).
ОСОБА_5 відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6,2076 га на території Тернівської сільської ради Запорізького (раніше - колишнього Вільнянського) району Запорізької області, кадастровий номер 2321587300:02:003:0020, власником якої була ОСОБА_5 (а.с.42-43.)
03.06.2008 секретарем виконавчого комітету Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області Самбур Н.В. посвідчено заповіт ОСОБА_5 , наступного змісту:
« ЗАПОВІТ
Село Тернівка Вільнянського району Запорізької області третього червня дві тисячі восьмого року.
Я, ОСОБА_5 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , уродженка села Великий Раковець Іршавського району Закарпатської області, що мешкаю в селі Шевченка Вільнянського району Запорізької області, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам*яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, без погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, на випадок моєї смерті роблю таке заповідальне розпорядження:
-належну мені на праві власності земельну ділянку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП №024556 виданного Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області від 14 вересня 2007 року на підставі розпорядження Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 31 серпня 2004 року № 558, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010526000165, кадастровий номер земельної ділянки -2321587300:02:003:0020 площею 6,2076 (шість цілих і дві тисячі сімдесят шість десятитисячних) гектарів, розташовану на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва я заповідаю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,
Зміст ст.ст.207,1235, 1241,1248,1254, 1307 Цивільного кодексу України мені секретарем виконавчого комітету сільської ради роз*яснено.
Текст заповіту записано з моїх слів вірно та у зв*язку з тим, що я неписьменна до його підписання оголошено для мене секретарем виконавчого комітету сільської ради вголос.
Із зазначеної причини за дорученням заповідача та в його присутності заповіт, який прочитано заповідачеві вголос підписала гр. ОСОБА_8 , що мешкає в АДРЕСА_2 .
Заповіт складено в двох примірниках, один з яких зберігається в справах виконавчого комітету Тернівської сільської ради, а другий - видається заповідачеві ОСОБА_5 .
ПІДПИС ____(підпис)_______ ОСОБА_8 
03 червня 2008 року цей заповіт посвідчено мною, ОСОБА_9 , секретарем виконавчого комітету Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.
Заповіт записаний мною, секретарем виконавчого комітету Тернівської сільської ради зі слів заповідача ОСОБА_5 .
У зв*язку з неписьменністю ОСОБА_5 , на її особисте прохання та з її присутності текст заповіту підписано ОСОБА_10 .
Особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено.
Особу ОСОБА_8 встановлено, справжність її підпису перевірено,
Зареєстровано в реєстрі за № 128.
Стягнуто державного мита: 0,85 грн.

Секретар виконкому м\ради (підпис, печатка) Н.В. Самбур.»

Позиція суду.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження
№ 61-2417сво19)).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).
Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (стаття 231 ЦК України).
Конструкція правочину, вчиненого під впливом насильства, побудована за моделлю оспорюваного правочину, тобто в кожному конкретному випадку існує спір щодо формування волевиявлення учасника правочину внаслідок насильства і необхідно довести, що воно мало місце.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦПК України).
Для визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), підлягають доведенню такі обставини: 1) факт застосування до потерпілої сторони правочину фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 342/139/16-ц, від 25 червня 2020 року у справі № 319/559/18 та від 22 вересня 2021 у справі № 760/8650/19.
Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (частина перша статті 1257 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20 зазначено, що «свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20) вказано, що «посилання на вимоги статті 13-1 Закону України «Про нотаріат», пункту 2 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, є недоречним виходячи з такого. По-перше, наведені нормативно-правові акти не є актами цивільного законодавства у розумінні статті 4, частини першої статті 203 ЦК України. По-друге, недотримання і порушення правових норм, що в них містяться, не може нести будь-яких негативних наслідків для особи, яка такого порушення не вчиняла, оскільки таке застосування норм права було б порушенням принципу розумності, добросовісності та справедливості (стаття 3 ЦК України)».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Досліджений в судовому засіданні зміст заповіту містить чіткі визначені обставини за яких ОСОБА_5 не підписувала самостійно заповіт.
Посилання позивача на обставину відсутності двох свідків при посвідченні заповіту на переконання суду не є обставиною, яка є та/або може бути наслідком дефекту волі та волевиявлення заповідача тане може бути обставиною, яка залишає волевиявлення заповідача без відповідної правової охорони після його смерті, тобто зводить волевиявлення заповідача нанівець.
Допитаний в судовому засіданні свідок (чоловіка позивача) ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_5 до смерті проживала сама, мала добру пам`ять, самостійно отримувала пенсію та розпоряджалася коштами, побутові питання вирішувала самостійно.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона дійсно підписувала 0,.06.2008 року, за проханням ОСОБА_5 заповіт. Свідок показала, що секретар оголосила заповіт вголос, ОСОБА_5 чула зміст оголошеного заповіту та після його оголошення надала згоду на його підписання , оскільки була неписемною. Свідок зазначила, що ОСОБА_5 висловлювала свою позицію направлену на волевиявлення визначеного в заповіті.
Свідок ОСОБА_12 (чоловік відповідача) в судовому засіданні показав, що 03.06.2008 року він зі своєю дружиною привозили ОСОБА_5 до секретаря сільської ради для оформлення заповіту. Свідок показав, що секретар оголосила заповіт вголос, ОСОБА_5 чула зміст оголошеного заповіту та після його оголошення висловлювала свою згоду, як на волевиявлення визначене в заповіті.
Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених статтями 231, 1257 ЦК України, з якими закон пов`язує недійсність або нікчемність правочину (заповіту), відсутності вільного волевиявлення заповідача щодо складення оспорюваного заповіту на момент його вчинення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у позові.
Питання застосування заходів забезпечення позову суд вирішує в порядку визначеному ст.158 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 141, 158, 263 - 265, 268, 273, 293, 294 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Петро-Михайлівська сільська рада Запорізького району Запорізької області, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Тиханська Світлана Ярославівна про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом відмовити.
Заходи забезпечення позову – заборонити Приватному нотаріусу Запорізького районного нотаріального округу Тиханській С.Я. видавати свідоцтво про право на спадщину та виносити постанови про відмову у видачі свідоцтва на спадщину, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , до розгляду цивільної справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили за даною цивільною справою, застосовані Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 09.10.2023 (справа № 314/2996/23; провадження № 2/314/819/2023) скасувати.
В порядку визначеному ч.10 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішення суду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
День складення повного судового рішення – 27.08.2026.

Суддя Євген Миколайович Капітонов

27.08.2026