Справа №333/10527/25
Пр. №2/333/1159/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 року         м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,
розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , який обґрунтовує наступним.
27.06.2024 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 00-9834401, на підставі якого відповідачу ОСОБА_1 надано кредитні кошти у розмірі 6 325,00 грн., зі строком їх повернення протягом 360 днів, тобто до «22» червня 2025 р. та сплатою відсотків за їх користування у розмірі 1,45 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3. Договору.
17.02.2025 між Первісним кредитором – ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та Позивачем укладено Договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до Відповідача за вказаним вище кредитним договором.
Відповідач не виконав вищевказані домовленості щодо строків повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування, внаслідок чого виникла кредитна заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 26 460,50 грн, яка складається з: 6 325,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 17 385,50 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 2 750,00 грн. – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути на його користь з відповідача кредитну заборгованість загальною сумою 26 460,50 грн., судові витрати на сплату судового збору та на правничу допомогу.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2025 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, також встановлений строк для надання сторонами заяв по суті справи.
Ухвалою суду від 27 січня 2026 р. постановлено, за клопотанням представника позивача, витребувати з: АТ "А-БАНК" (ЄДРПОУ: 14360080):
1. Інформацію: чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) платіжна картка маска-картки № НОМЕР_2 XX-XXXX-5975, з повідомленням інформації про повний номер рахунку маска-картки НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 ;
2. Інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок - маска карти № № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) за період 27.06.2024 по 02.07.2024 у сумі 5 500,00 грн., які перераховані через платіжного провайдера ТОВ «ПофітГід», з наданням копій первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію;
3. У випадку, якщо картковий рахунок - маска карти № НОМЕР_3 не належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), надати інформацію щодо особи, якій належить картковий рахунок - маска карти № НОМЕР_3 .
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений. В позові міститься його заява про розгляд справи за його відсутності, відносно заочного розгляду справи не заперечує.
В судове засідання 26.07.2026 р. відповідач, який був присутнім в судовому засіданні 27.01.2026 р., повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся. Причини неявки не повідомив суду. Відзиву на позов, заяв про відкладення справи чи розгляд справи за його відсутності, відповідач не скеровував до суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд 16.07.2026 р. постановив протокольну ухвалу про заочний розгляд справи, тобто за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.
27.06.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-9834401, який підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підтвердження укладеного договору, позивачем надано копії: даного договору, правил надання коштів у позику ТОВ «МАКС КРЕДИТ», довідки про ідентифікацію позичальника, паспорт споживчого кредиту.
Відповідно до п. 1.1-1.3 вищевказаного кредитного договору, Кредитодавець надає Позичальнику Кредит у національній валюті у формі Кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та Комісію, а також виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 1.2. Сума ліміту кредитної лінії (Сума кредиту) складає: 5500.00 (п`ять тисяч п`ятсот нуль копійок) гривень. Тип Кредиту – кредитна лінія (безвідклична). Цільове призначення Кредиту (мета отримання Кредиту): на споживчі потреби. 1.3. Строк дії кредитної лінії (Строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Суму Кредиту Кредитодавцю в останній день Строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) «22» червня 2025 р. 
Відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору, стандартна процента ставка складає 1,45% (один цілих 45 сотих) від суми кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли Позичальник має право на використання Зниженої процентної ставки).

Відповідно до п. 6.4. кредитного договору, у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором, Сума кредиту за яким не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, Кредитодавець має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу, в передбаченому даним договором розмірі. 
Відповідно до п.2.8 кредитного договору, сума Кредиту перераховується Кредитодавцем в сумі 5500.00 грн. на рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_5 .
З інформації АТ "А-БАНК", наданої на виконання вищевказаної ухвали суду, довідки платіжного провайдера ТОВ «ПрофітГід» з яким первісним кредитором укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів, вбачається, що на ім`я відповідача в АТ "А-БАНК" іметовано банківську картку НОМЕР_5 , на яку здійснено 27.06.2024 р. переказ кредитних грошових коштів у розмірі 5500,00 грн.
17.02.2025 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» на підставі Договору факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал за плату відступило, а ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до Відповідача за вказаним вище кредитним договором. Дані обставини підтверджуються копіями договору факторингу, акту прийому-передачі реєстру боржників, витягу з реєстру боржників, платіжною інструкцією про оплату за відступлення прав вимог.
З розрахунків заборгованості, складених первісним кредитором та позивачем у справі, вбачається, що відповідач не належним чином виконував свої кредитні зобов`язання та не повернув кредитні кошти і не сплатив відсотки за їх користування. Відповідно до розрахунку первісного кредитора, заборгованість по тілу кредиту становить 5500,00 грн., за розрахунком позивача дана заборгованість становить 6 325,00 грн., що суперечить вищевказаним дослідженим судом доказом, з яких вбачається, що позичальнику були надані кредитні кошти у розмірі 5500,00 грн.
Відповідно до розрахунків первісного кредитора та позивача розмір заборгованості за процентами, які нараховані за стандартною процентною ставкою, передбаченою кредитним договором, становить 17 385,50 грн., за штрафними санкціями - 2750,00 грн.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно із частиною 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів – тіла кредиту у розмірі 55000,00 грн., суд вважає, що позовні вимоги про стягнення тіла кредиту підлягають задоволенню частково на суму 5500,00 грн, в іншій частині вимоги щодо стягнення тіла кредиту не обгрунтовані.
Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів, суд враховує наступне.
Положеннями даного кредитного договору, зокрема і пунктом 1.5.1, передбачено стандартну процентну ставку (по суті денну процентну ставку) у розмірі 1,45 % від суми Кредиту за кожний день користування кредитом. Нарахування процентів первісним кредитором та його правонаступником – позивачем по справі здійснювалося з урахуванням цієї процентної ставки. 
Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.Доповненою ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту;t - строк кредитування у днях.
Пунктом 1-2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено поняття «денна процентна ставка» як загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Тобто, денна процентна ставка є розрахунковою величиною за спеціальною формулою, що базується на показниках загальних витрат за споживчим кредитом, його загальним розміром та строком кредитування, максимальний розмір якої визначений вказаним вище Законом.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5розділу І цього Закону(яким, зокрема, доповнено п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 4 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом слід привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
Кредитний договір № 00-9834401, який є споживчим, укладений 27.06.2024 р., тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.
Як вже зазначалося, вищевказаним договором, попри положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»,ч. 4 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» фактично визначена денна процентна ставка у розмірі 1,45 % в день.
Отже, положення договору, які по суті визначають розмір денної процентної ставки у розмірі 1,45 % за день не відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування», іумови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1% є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, з урахуванням положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», розрахунок заборгованості за відсотками за даним кредитним договором слід проводити з урахуванням максимальної денної процентної ставки 1% визначеної ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи вищевказане заборгованість відповідача по несплачених відсотках за даним договором про надання споживчого кредиту становить та підлягає задоволенню в сумі 12 980,00 грн. (5500 грн *1% *236 дні (період за який кредитором нараховані відсотки та пред`явлені до стягнення).
Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення неустойки з відповідача, суд враховує наступне.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи вищезазначені положення, укладення та дію кредитного договору в період наявності в Україні воєнного стану, вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені у розмірі 2750,00 грн. не підлягають задоволенню.
Оцінивши вищевказані докази, проаналізував правові норми, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 5500,00 грн. та відсотків за їх користування в розмірі 12980,00 грн, тобто в загальній сумі 18 480,00 грн., в іншій частині заявлені позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивачем за подання цього позову сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується відповідним платіжним документом.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог (69,84 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору у розмірі 1691,80 грн. 
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд виходив з наступного.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відповідності до частини другої ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У відповідності до частини четвертої ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Професійну правничу допомогу позивачу надавало Адвокатське об`єднання «Соломко і партнери» в особі адвоката Соломко О.В. на підставі договору № 10/09/25-02 від 10.09.2025, додаткової угоди № 25770868301 від 11.09.2025 до Договору правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025. Представником позивача надано акт прийому-передачі виконаних робіт, в яких зазначені детальний опис наданих послуг та витрачений на них час, відповідно до яких позивачу були надані наступні правничі послуги: вивчення матеріалів справи: 2 год – 1000,00 грн; - складання позовної заяви: 2 год – 5000,00 грн; - підготовка адвокатського запиту: 1 год – 500,00 грн; - підготовка клопотань : 1 год – 500,00 г. Всього на суму 7000,00 грн.
Суд, оцінивши надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, які були надані в межах обумовлених договором про надання правової допомоги сум та розцінок за правничі послуги, враховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, відсутність заяв відповідача про зменшення заявлених витрат, частку задоволених позовних вимог, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат останнього на правничу допомогу у розмірі 4 888,80 грн. 
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-281, 354 ЦПК, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ», ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 43541163, заборгованість за Кредитним договором № 00-9834401 від 27.06.2024 у розмірі 18 480,00 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5500,00 грн., суми заборгованості за процентами у розмірі 12980,00 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ», ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 43541163, витрати на сплату судового збору у розмірі 1691,80 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 888,80 грн. 
В іншій частині заявлені вимоги, - залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. 
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя        І.Й. Наумова