Справа № 346/802/26
Провадження № 2/346/1485/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
11 серпня 2026 р. | м. Коломия   Коломийський міськрайонний суд  Івано - Франківської області

у складі головуючого судді       Калинюка О.П.
з участю секретаря       Римарук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,
ВСТАНОВИВ:
 
свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона з 26.05.2014 року перебуває з відповідачем в шлюбі, за час якого, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_4 . 
Однак, з вересня 2025 року фактичні сімейні стосунки між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Вказані діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її повному утриманні.
Позивачка зазначає, що не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за молодшою дитиною до досягнення нею трирічного віку, і доходи позивачки зводяться до державних виплат по догляду за дитиною, яких недостатньо для повноцінного утримання дітей. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не бере участі у їх вихованні.
Тому позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення ними повноліття, а також аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини заробітку до досягнення сином сторін ОСОБА_5 трирічного віку.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, 07.04.2026 року подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, 23.03.2026 року представником відповідача, адвокатом Зачепіло З.Я. подано до суду відзив на позовну заяву. У цьому відзиві зазначено, що відповідач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Державній прикордонній службі України (в/ч НОМЕР_1 ). Відповідач частково визнав позовні вимоги заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) натомість просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття. Водночас, відповідач просить відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини заробітку, посилаючись на те, що позивачка отримує державну соціальну допомогу на дітей, а також після припинення сімейних відносин відповідач залишив у користуванні позивачки спільно набуте під час спільного проживання майно, не порушуючи питання щодо його поділу та не вимагаючи виділення належної йому частки. Така позиція відповідача була продиктована насамперед інтересами дітей, оскільки він усвідомлював, що зазначене майно використовується для забезпечення їх належних житлових та побутових умов. Фактично відповідач добровільно відмовився від можливості реалізувати своє право на частку у спільному майні задля того, щоб позивачка разом із дітьми могли і надалі користуватися ним та мати стабільні умови для проживання.
Більше того, сама позивачка зазначає, що отримує державну соціальну допомогу на дітей, що також є одним із джерел фінансового забезпечення їхніх потреб. Водночас, позивачка наголошує, що розмір таких виплат є незначним. Дійсно, загальновідомим є той факт, що державні виплати на дитину мають допоміжний характер та не можуть у повному обсязі покривати витрати, пов`язані з утриманням та вихованням дітей. Розмір такої допомоги є обмеженим і об`єктивно не здатен забезпечити всі потреби дитини, зокрема витрати на харчування, одяг, лікування, навчання, розвиток, позашкільні заняття та інші необхідні витрати.
Необхідно звернути увагу на те, що позивачка є дорослою, працездатною особою, яка за станом здоров`я та віком має реальну можливість самостійно забезпечувати власні потреби та брати участь у власному матеріальному забезпеченні. Законодавство України передбачає, що право на утримання одного з подружжя іншим виникає лише за наявності визначених законом підстав, зокрема у випадку, коли особа є непрацездатною або з об`єктивних причин не може забезпечувати себе самостійно. Однак у даному випадку позивачкою не доведено наявності таких обставин. Більше того, з урахуванням віку дітей та умов їх виховання, у позивачки є реальна можливість поєднувати догляд за дитиною з трудовою діяльністю. Зокрема, після того як
молодша дитина перебуватиме у закладі дошкільної освіти (дитячому садку), у позивачки з?явиться додатковий час для здійснення трудової діяльності та отримання доходу. У сучасних умовах існує значна кількість можливостей для працевлаштування, у тому числі роботи дистанційно або на дому, що дозволяє отримувати дохід без необхідності тривалого відриву від дитини та без порушення належного догляду за нею. Крім того, Відповідач на даний час не має реальної фінансової можливості забезпечувати Позивачку, оскільки несе значні витрати, пов?язані з проходженням військової служби. Специфіка військової служби, особливо в умовах воєнного стану, передбачає необхідність здійснення додаткових витрат, пов?язаних із придбанням необхідного спорядження, екіпірування, амуніції, засобів індивідуального захисту, а також інших речей, які необхідні для належного виконання службових та бойових завдань. Такі витрати є регулярними та суттєвими, і часто здійснюються військовослужбовцями за власний рахунок. Окрім цього, Відповідач також надає фінансову допомогу своїй матері, яка є особою з інвалідністю та потребує підтримки. Як син, відповідач вважає своїм моральним та сімейним обов?язком допомагати матері у забезпеченні її повсякденних потреб, що також потребує певних фінансових витрат з його боку. З огляду на викладене, фінансові можливості Відповідача обмежені, оскільки він уже несе витрати на власне забезпечення під час проходження військової служби, допомагає матері-пенсіонерці, а також виконує свій обов?язок щодо матеріальної підтримки дітей. Покладення на нього додаткового обов?язку щодо утримання Позивачки за відсутності для цього передбачених законом підстав створить надмірний та несправедливий фінансовий тягар. Таким чином, враховуючи працездатність Позивачки, наявність у неї можливості самостійно забезпечувати свої потреби, а також фінансові обставини відповідача, вимога про стягнення з нього коштів на утримання Позивачки є необгрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Особливо необхідно звернути увагу суду на те, що встановлений розмір аліментів у частці 1/3 (однієї третьої) частки від усіх видів доходу відповідача на утримання двох дітей уже є значним та таким, що забезпечує належну участь відповідача у матеріальному забезпеченні дітей. Вказаний розмір аліментів фактично становить суттєву частину доходів відповідача. Разом з тим, відповідно до вимог сімейного законодавства України, обов`язок щодо утримання дітей покладається на обох батьків у рівній мірі, з урахуваннямм їх матеріального стану, можливостей та інших істотних обставин. Батьки повинні брати участь у забезпеченні потреб дітей спільно , а не перекладати весь тягар такого утримання виключно на одного з них. Водночас із змісту позовної заяви вбачається шо Позивачка фактично намагається перекласти основний, а подекуди і повний обов?язок щодо матеріального забезпечення дітей саме на Відповідача, що суперечить принципу рівності батьків у правах та обов?язках щодо дитини. Встановлення або збільшення розміру аліментів без належного обгрунтування та підтвердження реальних витрат на дітей фактично призведе до ситуації, коли Відповідач нестиме непропорційно більший фінансовий тягар, тоді як обов?язок щодо утримання дітей повинен розподілятися між обома батьками. Таким чином, враховуючи вже встановлений значний розмір аліментів у частці від доходу Відповідача, а також принцип рівної участі обох батьків у забезпеченні потреб дітей, вимоги Позивачки про збільшення розміру аліментів фактично спрямовані на перекладення основного обов?язку щодо утримання дітей на Відповідача, що не відповідає положенням чинного законодавства та принципу справедливого розподілу батьківських обов?язків.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Суд відкладає ухвалення судового рішення на строк по 11.08.2026 року з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення.

Згідно з даними свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , виданого 06.06.2017 року, та серії НОМЕР_3 , виданого 03.02.2025 року, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_4 (а.с. 7,9).
Судом також встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.05.2014 року (актовий запис № 6 від 26.05.2014 року)відповідно до свідоцтва, виданого виконавчим комітетом П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, 26.05.2014р. (а.с. 11).
Згідно з даними довідки № 08/364 від 04.03.2026 року Державної прикордонної служби України , яка видана старшому солдату ОСОБА_2 , про те, що він призваний на військову службу за призовом під час мобілізації до Державної прикордонної служби України, з 16 червня 2024 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.29).
Судом встановлено, що сторони на даний час проживають окремо, вказані неповнолітні діти проживають разом з позивачкою.
Згідно зі ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття.
Частина 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що позивачка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому потребує та має право на утримання з боку чоловіка до досягнення їхнім сином трирічного віку. Посилання відповідача у відзиві на отримання позивачкою державної допомоги не звільняє його від прямого обов`язку утримувати дружину, передбаченого чинним законодавством.
Судом також встановлено, що відповідач є здоровим, працездатним, проходить військову службу та отримує стабільне грошове забезпечення, отже, має можливість та зобов`язаний утримувати своїх дітей та дружину, з якою проживають ці діти.
На підставі наведеного, враховуючи вік дітей сторін, пов`язані з цим витрати на їх утримання, а також зважаючи на те, що відповідач у відзиві частково визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дітей, а саме у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Крім того, за вказаних обставин суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення дитиною ОСОБА_4 трирічного віку.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір за дві вимоги, від сплати якого звільнена позивачка.
На підставі наведеного, ст.ст. 84, 180-182, 184, 191 СК України, керуючись ст.ст. 141, 263 - 265, 268, 273, 352-355, 430 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
 
позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , жительки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину. 
Стягнення аліментів розпочати з 23.02.2026 року та проводити до досягнення дітьми сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , жительки АДРЕСА_2 , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , трирічного віку.
Стягнення аліментів розпочати з 23.02.2026 року .
Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_1 , судовий збір в загальній сумі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок на користь держави, на рахунок: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення. 

Суддя: | Калинюк О. П.