Єдиний унікальний номер 205/1964/26
Номер провадження2/205/2805/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді - Терещенко Т.П.,
за участю секретаря судового засідання – Яковенко Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,\

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, а ОСОБА_2 є їх донькою. Зазначає, що ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_4 мешкали та були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , яка їм належить на праві спільної сумісної власності. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер і після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки зазначеної квартири. При реєстрації смерті ОСОБА_4 було здано до органу РАЦС його оригінал паспорта з відомостями про його реєстрацію, а згідно з актового запису про смерть його зареєстрованим місцем проживання зазначено: АДРЕСА_2 . Інших документів на підтвердження його місця проживання у позивача не збереглося та відсутня можливість на теперішній час їх отримати відсутня через окупацію міста Маріуполя внаслідок військової агресії російської федерації. Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом та постійно мешкала зі спадкодавцем на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що фактично прийняла спадщину. ОСОБА_4 спадщину не прийняла, оскільки мешкала і зареєстрована була за іншою адресою, і до нотаріального органу з заявою про прийняття спадщини не зверталась. З метою оформлення своїх спадкових прав ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Акішиної Р.С. та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з ненаданням документів на підтвердження постійного проживання зі спадкодавцем. Враховуючи вищезазначене, представник позивача звернулась до суду з цим позовом, в якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська (Новокодацький районний суд міста Дніпра).
Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16 лютого 2026 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
10 березня 2026 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Акішиної Р.С. та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України докази у справу.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 20 квітня 2026 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 та витребувано у Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України докази у справу.
03 червня 2026 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра закрито підготовче провадження з призначенням судового розгляду справи по суті.
Представник позивача Д`яконова К.І. сформувала в системі «Електронний суд» клопотання, в якому просила суд проводити розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у позові.
Відповідач ОСОБА_2 сформувала в системі «Електронний суд» заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі. Не заперечувала щодо їх задоволення та просила проводити розгляд справи за її відсутності. 
Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, та враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов таких висновків.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 0045574086 від 18 червня 2024 року, Міським відділом ДРАЦС реєстраційної служби ММУЮ у Донецькій області 20 жовтня 1967 року складено актовий запис про шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 11).
Також відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , повторно виданого 28 листопада 2024 року Цифровим офісом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народилась донька – ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис № 802 (а. с. 12).
Матеріали справи також містять свідоцтво на право власності на житло від 20 березня 1995 року, зі змісту якого судом встановлено належність на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 13-14).
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до відповіді Комунального комерційного підприємства «Міське бюро технічної інвентаризації – Маріупольська нерухомість» №1226 від 13 червня 2024 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано ККП «Міське бюро технічної інвентаризації – Маріупольська нерухомість» на праві приватної спільної сумісної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 1995 року № НОМЕР_2 , про що зроблено реєстраційний напис від 06 липня 1995 року та внесено до реєстраційної книги за реєстраційним № 37155 (а. с. 17).
Разом з тим, згідно зі свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 , повторно виданого Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 18 червня 2024 року, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 958 (а. с. 19).
Судом також встановлено, що постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Акішиної Р.С. № 135/02-31 від 05 вересня 2025 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на спадкове майно через відсутність документів на підтвердження постійного проживання із спадкодавцем (а. с. 20).
Матеріали справи також містять сформований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Акішиною Р.С. витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №78842013 від 22 жовтня 2024 року, в якому інформація відсутня (а. с. 21).
Згідно з відповіді Департамента адміністративних послуг Маріупольської міської ради №800-вих.24 від 19 вересня 2024 року судом встановлене, що станом на 13 червня 2005 року в Реєстрі територіальної громади за адресою: АДРЕСА_2 , міститься інформація про зареєстрованих осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 22 жовтня 1985 року по теперішній час, а також зазначено, що у зв`язку з повною втратою реєстру Маріупольської міської територіальної громади на власному програмному забезпеченні отримано доступ до Вебпорталу Реєстру територіальної громади ДМС України, в якому відсутня інформація про ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а картотека зареєстрованих осіб у Маріупольській міській територіальній громаді залишилась на тимчасово окупованій території, перевірити паперові носії інформації неможливо (а. с. 18).
Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України Серії НОМЕР_4 місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 6).
Матеріалами справи підтверджено, що згідно з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3251-5002292209 від 02 листопада 2022 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 8).
Також відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 судом встановлено, що вказаний технічний паспорт знаходиться у власності ОСОБА_1 (а. с. 15-16).
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №0005787863, який сформовано 22 квітня 2026 року, судом встановлено, що 14 червня 2005 року Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського МУЮ у Донецькій області складено актовий запис № 958 про смерть ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , де в графі «місце проживання» зазначено адресу: АДРЕСА_2 (а. с. 102-103).
Положеннями статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі, якщо це право не визнається іншою особою, втрачено або відсутній правовстановлюючий документ.
Згідно із ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. ст. 1220, 1222, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно із ст. ст. 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0-13 від 16 травня 2013 року відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє на цей час.
Згідно із п. 7 ст. 1-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.
Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України (абз. 1 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).
Так, з 24 лютого 2022 року, тобто з початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну на території Донецької області відбувалися активні бойові дії, а відповідно до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25 квітня 2022 року, з 25 квітня 2022 року Маріупольська міська територіальна громада Маріупольського району Донецької області визнана тимчасово окупованою територією.
На час розгляду справи відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України відноситься вся територія Маріупольського району, в тому числі м. Маріуполь.
Частиною 1 статті 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.
Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту свого права.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування».
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).
Також судом встановлено, що відповідач – ОСОБА_2 не заперечує щодо задоволення позовних вимог та визнання права власності за позивачем.
Положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач – визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дружиною, яка пережила померлого спадкодавця ОСОБА_4 та спадкоємцем першої черги за законом після його смерті, і постійно мешкала зі спадкодавцем ОСОБА_4 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено матеріалами справи, тому відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_1 вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , позивач також звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку відсутністю документів на підтвердження її спільного проживання із спадкодавцем станом на дату його смерті. 
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач позбавлена можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, відтак позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.
При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначила, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому такий судовий збір судом не стягується.
Керуючись ст. ст. 328, 392, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270, 1273, 1276 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81-82, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 355 ЦПК України, суд 
В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру загальною площею 45,2 кв. м, житловою площею 27,3 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя: Т.П. Терещенко