Справа № 465/7196/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/2737/21 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 вересня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О.
з участю:представника Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції – Корчинського О.І.,
представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюЛьвівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 23 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Жорноклей Олег Андрійович, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, –

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Заяву мотивував тим, що на виконання вироку районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18 січня 2010 року, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 16 травня 2018 року складає 2908.36 грн, Франківським районним судом м. Львова 02 червня 2020 року видано виконавчий лист № 465/7196/13-ц.
Вищезазначений виконавчий лист не підлягає виконанню, оскільки не відповідає передбаченим законом вимогам до виконавчих документів, зокрема, у виконавчому листі зазначено лише дату початку стягнення вказаних платежів за відсутності дати закінчення строку їх стягнення, що унеможливлює визначення строку пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання.
Оскільки аліменти є періодичними платежами, ухвалення судового рішення про їх стягнення передбачає обов`язкове зазначення періоду, протягом якого проводиться виконання судового рішення щодо їх стягнення.
З наведених підстав просив визнати виконавчий лист № 465/7196/13-ц, виданий 02 червня 2020 року Франківським районним судом м. Львова про звернення до виконання Вироку районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18 січня 2010 року, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 16 травня 2018 року складає 2908.36 грн, таким, що не підлягає виконанню. 
Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 23 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, задоволено.
Визнано виконавчий лист № 465/7196/13-ц, який виданий 2 червня 2020 року Франківським районним судом м. Львова, про звернення до виконання вироку районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіки Польща) від 05.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_4 , по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року, що згідно офіційний курсом Національного банку України станом на 16.05.2018 року таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 23 березня 2021 року оскаржило Західне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м. Львів) в інтересах ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що заявник не оскаржував вирок районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіки Польща) від 05 лютого 2013 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 , а відтак судове рішення є чинним та підлягає виконанню.
Строк сплати аліментів відповідно до статті 133 Кодексу про сім`ю та опіку Польської Республіки не має часових обмежень, відтак висновки суду про наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є помилковими.
Видаючи виконавчі листи на виконання рішення іноземного суду, а в подальшому їх скасовуючи, суд допускає суперечність у своїх рішеннях щодо застосування чинного законодавства України в одній і тій самій справі щодо одного і того ж питання.
Західне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м. Львів) не було належним чином повідомлено про розгляд заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає до виконання, що свідчить про порушення судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
Просить ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 23 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції – Корчинського О.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист № 465/7196/13-ц, виданий Франківським районним судом м. Львова 02 червня 2020 року на виконання вироку районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року, не відповідає вимогам закону, оскільки не містить періоду стягнення аліментів, а із відомостей, зазначених у виконавчому листі вбачається, що строк його пред`явлення до виконання минув до його видачі, що в сукупності з іншими порушеннями законодавства свідчить про наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися з наступних мотивів.
Судом встановлено, що вироком Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року визначено стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_4 , по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18 січня 2010 року.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 р. визнано та надано дозвіл на примусове виконання вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_4 , по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18 січня 2010 року, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 16 травня 2018 року 400 злотих - складає 2908.36 грн.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року, відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року.
13 вересня 2018 року Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 465/7196/13-ц про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18 січня 2010 року, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 16 травня 2018 року складає 2908 грн 36 коп.
У жовтні 2018 року, вважаючи, що у в виконавчому документі необхідно зазначити період до якого підлягають стягненню кошти згідно з вироком Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року, представник ОСОБА_3 – Островський Ю.М. подав заяву про виправлення помилки у виконавчому документі. 
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2018 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_3 – ОСОБА_6 , про виправлення помилки у виконавчому документі, – відмовлено.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2019 року визнано виконавчий лист № 465/7196/13-ц, виданий 13 вересня 2018 року Франківським районним судом м. Львова на підставі ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18), про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_4 , по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18.01.2010 року, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 16.05.2018 року 400 злотих - складає 2908 грн. 36 коп., стягувачем за яким являється – ОСОБА_4 , а боржником – ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто на користь боржника – ОСОБА_1 з стягувача - ОСОБА_4 безпідставно одержані ним кошти за виконавчим листом № 465/7196/13-ц, виданим 13 вересня 2018 року Франківським районним судом м. Львова на підставі ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18), в сумі 28163 грн 55 коп.
Стягнуто (повернуто) на користь боржника – ОСОБА_1 стягнуті з нього кошти за виконавчим листом № 465/7196/13-ц, виданим 13 вересня 2018 року Франківським районним судом м. Львова на підставі ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року у справі № 465/7196/13-ц (провадження № 2-к/465/1/18), на користь стягувача - ОСОБА_4 , які знаходяться на розрахунковому рахунку Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 37313007100544 в Державній казначейській службі України в м. Київ, МФО 820172, код за ЄДРПОУ 34942940, і які ще не були перераховані стягувачу - ОСОБА_4 , в сумі 28163 грн 55 коп.
02 червня 2020 року Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 465/7196/13-ц про визнання та надання дозволу на примусове виконання вироку районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_4 по 400 злотих щомісячно, починаючи з 18 січня 2010 року, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 16 травня 2018 року складає 2908.36 грн.
Постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Жорноклея О.А. від 07 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63827356 з виконання виконавчого листа № 465/7196/13-ц, виданого 02 червня 2020 року Франківським районним судом м. Львова. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 49 Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, підписаного 24 травня 1993 року, ратифікованого постановою Верховної Ради України №3941-XII від 04 лютого 1994 року та який набрав чинності 14 серпня 1994 року, за умов, передбачених цим Договором, Договірні Сторони визнають і виконують на своїй території рішення судів з цивільних справ, винесені на території іншої Договірної Сторони.
Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Згідно з ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, п. 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання.
На підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який надсилається для виконання в порядку, встановленому законом (ст. 398 ЦПК України).
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню; суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Матеріально-правові підстави для припинення цивільно-правових зобов`язань передбачені главою 50 розділу 1 книги п`ятої ЦК і можуть припинятися, зокрема, внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припиненням зобов`язання переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо є наявними обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом повністю або у певній частині.
У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом. Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суд від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001 та від 19 січня 2023 року по справі №824/2/22, від 09 лютого 2023 року у справі № 824/85/21 та від 21 грудня 2023 року у справі № 824/2/22.
Матеріалами справи підтверджується, що виконавчий лист у даній справі виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, будь-якої помилки при видачі виконавчого листа не встановлено, а подальші питання щодо здійснення стягнення за даним виконавчим листом вирішуються у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про наявність будь-яких порушень прав та інтересів боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням.
Зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
В той же час, судом не встановлено відсутність матеріального обов`язку боржника щодо виконання судового рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, про визнання якого таким, що не підлягає виконанню, просить заявник, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Доводи заявника про те, що у вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року про стягнення з нього аліментів не вказано дати закінчення строку їх стягнення, не спростовують наявності у ОСОБА_1 обов`язку щодо виконання рішення суду Республіки Польща, та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили.
В завіреному судовому перекладі з польської мови вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року зазначено «…Пан ОСОБА_4 на даний час має 22 роки і виступає з позовною заявою про стягнення залеглих та належних біжучих аліментів від батька ОСОБА_7 …Вищевказаний на сьогоднішній день є студентом II року Економічного університету у Кракові….У відповідності до Сімейного Кодексу та Піклування аліментацій ний обов`язок покладається на обох батьків (стаття 128 і 133 цього Кодексу)…. Батьки зобов`язані утримувати дітей до часу досягнення ними самостійного утримання (стаття 133). Отже, не виступає тут границя часу пробігу цього обов`язку, а у зв`язку з цим не виникає він з залученого вироку…».
Аналіз вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року свідчить про те, що польським законодавством не передбачено часових обмежень у сплаті аліментів, а батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними самостійного утримання.
З огляду на наведене, у вироку Районного суду для Кракова-Сьрудмєстця у Кракові (Республіка Польща) від 05 лютого 2013 року не зазначено кінцеву дату стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .
Зазначені обставини не враховані судом першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Враховуючи те, що матеріали справи не місять доказів виконання заявником рішення суду, а судом не встановлено підстав, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України, для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа №465/7196/13-ц, виданого 02 червня 2020 року Франківським районним судом м. Львова, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання вищезазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з  ОСОБА_1 на користь Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції 454 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в інтересах ОСОБА_3 – задовольнити.
Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 23 березня 2021 року – скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 ,заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Жорноклей Олег Андрійович, про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 09 вересня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Левик Я.А.

Шандра М.М.