Справа № 521/12110/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року         с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.
при секретарі Сірман Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Овідіополь цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім медицини»
до
ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за договором про надання медичних послуг,-

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2019 року ТОВ «Дім Медицини» звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання медичних послуг.
Згідно інформації з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області отриманої 29.07.2019р., ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого місця проживання не мала, останнє відоме місце реєстрації було: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 30.07.2019 р. Малиновський районний суд м. Одеси передав справу за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області за останнім відомим місцем реєстрації відповідача.
Ухвалою від 19.09.2019 р. Овідіопольським районним судом Одеської області відкрито провадження по справі.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15.11.2018р. між позивачем та відповідачем укладено Договір про надання медичних послуг №122487. За умовами цього договору ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» зобов`язалось надати медичні послуги ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідач взяла на себе обов`язок здійснити оплату наданих послуг.
23.11.2018 сторони підписали акт наданих послуг, згідно якого загальна сума наданих медичних послуг пацієнту ОСОБА_2 склала 402 362,00 гривень, з яких неоплаченими лишились 91 901,00 гривня. Фінальний строк оплати заборгованості згідно п. 5 акту складав до 28.11.2018 року.
Відповідач здійснив часткове погашення заборгованості, в результаті чого станом на 18.12.2018 року остаточний розмір заборгованості склав 59 386,00 гривень.
В подальшому відповідач в добровільному порядку борг не погашував. Тому позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість за договором станом на 17.07.2019 року у сукупному розмірі 100 474,93 грн., яка складається з наступного: заборгованість безпосередньо за медичні послуги у розмірі 59 386,00 грн, пеня у розмірі 12 223,75 грн, штраф у розмірі 17 815,80 грн, проценти за користування чужими коштами у розмірі 6 111,88 грн, інфляційні нарахування у розмірі 3 907,60 грн, три відсотки річних у розмірі 1 029,90 грн, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1921,00 грн.
Сторона відповідача надала заперечення проти позову, у яких зазначала, що між сторонами 06.03.2019р. укладений акт виконаних робіт (поставлених послуг) до договору про надання медичних послуг, згідно якого заборгованість відповідачки складає 6 620,00 грн. Також посилалась на неякісне надання послуг.
Представник ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» надав пояснення, згідно яких пацієнт ОСОБА_2 тричі проходив стаціонарне лікування, а саме у листопаді 2018р., у січні 2019р. і у лютому-березні 2019 р. Також зазначив, що наданий представником відповідачки акт від 06.03.2019р. є актом за останній, третій період лікування, а стягнення заборгованості здійснюється за першим періодом лікування. 
На підтвердження позиції позивача до суду було надано копію договору про надання медичних послуг від 15.11.2018р., копію акту наданих послуг від 23.11.2018р., копії медичної карти стаціонарного хворого № 4319.2018 за листопад 2018р., копії прейскурантів наданих послуг за листопад 2018р., копії виписок про стаціонарне лікування пацієнта за період за січень 2019р. та лютий-березень 2019р.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялись належним чином, представник надав письмові пояснення, в яких просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так судом встановлено, що 15.11.2018 р. між позивачем та відповідачем укладено договір про надання медичних послуг №122487. За умовами цього договору ТОВ «ДІМ МЕДИЦИНИ» зобов`язалось надати медичні послуги ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідач взяла на себе обов`язок здійснити оплату наданих послуг.
Відповідно до пункту 1 Договору позивач зобов`язується здійснювати постачання послуг з охорони здоров`я (також – медичних послуг), зокрема, надавати кваліфіковане обстеження та/або лікування і медичний супровід ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – пацієнт), а замовник зобов`язується оплатити надані послуги.
Згідно п. 3 Договору, вартість послуг визначається у виставлених виконавцем заказах на надання медичних послуг (також – рахунках чи рахунку) або в актах виконаних робіт (поставлених послуг) до цього Договору (також – акт чи актах).
Відповідно до п. 4 Договору Замовник гарантує повну та своєчасну оплату послуг з охорони здоров`я відповідно до умов даного Договору.
Остаточна оплата вартості послуг здійснюється на підставі виставленого Виконавцем Замовнику остаточного Заказу на надання медичних послуг або підписаного сторонами акту у день виставлення замовнику такого заказу на надання медичних послуг або підписання акту, якщо інший термін оплати не вказаний у відповідному заказі на надання медичних послуг або в акті.
23.11.2018 сторони підписали акт наданих послуг, згідно якого загальна сума наданих медичних послуг пацієнту ОСОБА_2 склала 402 362,00 гривень, з яких неоплаченими лишились 91 901,00 гривня. Фінальний строк оплати заборгованості згідно п. 5 акту складав до 28.11.2018 року. 
Позивач зазначає, що після підписання акту відповідач здійснював платежі, останній з яких відповідач здійснив 18.12.2018р. у розмірі 17 100,00 гривень через що сума заборгованості за надані медичні послуги зменшилась до 59 386,00 грн, що підтверджується довідкою № 959 від 05.11.2020р. (а.с. 66).
Після цього пацієнт ОСОБА_2 також проходив стаціонарне лікування у січні 2019р. та у лютому-березні 2019р., що підтверджується виписками з медичної карти стаціонарного хворого.
Після кожного періоду лікування пацієнта позивачем оформлювалась медична документація та акти наданих послуг за відповідний період. Отже наданий стороною відповідача акт наданих медичних послуг від 06.03.2019р. є підтвердженням надання медичних послуг у березні 2019 року і містить вартість наданих за цей період медичних послуг та відповідну суму заборгованості. При цьому позивачем стягується сума заборгованості лише за перший період лікування у листопаді 2018р.
Стороною відповідача у письмових поясненнях та у поясненнях під час судових засідань визнається факт укладення договору і факт надання медичних послуг. При цьому суттєвих та істотних зауважень до якості чи повноти наданих медичних послуг відповідач не заявляв і не обґрунтовував. Заперечення відповідача стосуються суми заборгованості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки (п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до пункту 16 Договору від 15.11.2018р. сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов цього Договору згідно діючого законодавства України з урахуванням умов Договору.
Відповідно до пункту 17 Договору від 15.11.2018р. замовник за невнесення платежів щодо оплати Послуг чи внесення їх не в повному обсязі або з порушенням строків сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми заборгованості за кожний календарний день прострочення.
Відповідно до ст. 536 ЦК України (в редакції на момент виникнення правовідносин між сторонами), за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 18 Договору №122487 Відповідач за прострочення оплати за надані Послуги більше, ніж на 30 (тридцять) календарних днів сплачує Позивачу штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Таким чином, з відповідача на користь позивача належить стягнути: заборгованість безпосередньо за медичні послуги у розмірі 59 386,00 грн; пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що складає 12 223,75 грн; штраф у розмірі 30% від суми заборгованості, що складає 17 815,80 грн; інфляційні нарахування у розмірі 3 907,60 грн; три відсотки річних у сумі 1 029,90 грн.
Щодо нарахування та стягнення суми процентів за користування чужими коштами відповідно до статті 536 ЦК України на суму 6 111,88 грн суд зазначає наступне. 
Ст. 536 ЦК України передбачає обов`язок боржника сплати процентів за користування чужими коштами у розмірі, встановленому договором, законом, або іншим актом цивільного законодавства. При цьому цей обов`язок стосується як правомірного так і неправомірного користування коштами. Порядок і розмір процентів у випадку неправомірного користування коштами встановлений ст. 625 ЦК України, яка передбачає, що розмір процентів у випадку неправомірного користування, може бути встановлений договором або законом, а якщо він не встановлений, то він складає 3 (три) відсотки.
У договорі між сторонами від 15.11.2018р. розмір відсотків за користування чужими коштами не встановлений, а отже він складає 3 (три) відсотки. 
Це підтверджується позицією Великої палати Верховного Суду постанові від 23.05.2018р. по справі №910/1238/17 де зазначається, (п. 6.19, 6.20, 6.23) що згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 
Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто плату за прострочення виконання зобов`язання врегульовано законодавством, а саме охоплено диспозицією ч. 2 ст. 625 ЦК України - ця норма конкретизує визначений у ст. 536 ЦК України обов`язок боржника сплачувати проценти за незаконне користування чужими грошовими коштами.
На цій підставі стягнення суми процентів за користування чужими коштами відповідно до статті 536 ЦК України на суму 6 111,88 грн додатково до стягнення трьох відсотків річних за ст. 625 ЦК України є безпідставним.
Таким чином, з відповідача належить стягнути на користь позивача заборгованість в сукупному розмірі 94 363,05 грн.
Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає наступне. Згідно з практикою ЄСПЛ, відображеною, зокрема, у п. 58 справи «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, «Суд (Європейський Суд з Прав Людини) повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29)»
Крім того позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 грн, який він просить стягнути з відповідача на свою користь. Враховуючи часткове задоволення позову, розмір судового збору до стягнення складатиме 1 804,14 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 610, 611, 625, 626, 629, 638 ЦК України , ст. ст. 89, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім медицини» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання медичних послуг – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВ «Дім медицини» (код ЄДРПОУ 38156360, місцезнаходження: 65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 21, прим. 803), суму заборгованості за договором про надання медичних послуг у загальному розмірі 94 363,05 грн, що складається з: 59 386,00 грн – заборгованість безпосередньо за медичні послуги; 12 223,75 грн - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 17 815,80 грн - штраф у розмірі 30% від суми заборгованості; 3 907,60 грн - інфляційні нарахування; 1 029,90 грн - три відсотки річних.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВ «Дім медицини» (код ЄДРПОУ 38156360, місцезнаходження: 65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 21, прим. 803), витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 804,14 грн.
Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після розгляду справи апеляційним судом і прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Повний текст рішення складений 24.08.2026 року. 
Суддя       А.І.Бочаров