| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7848/22 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Василенка Я.М.,
Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Центрального науково-дослідного інституту озброєння та військової техніки Збройних Сил України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального науково-дослідного інституту озброєння та військової техніки Збройних Сил України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центрального науково-дослідного інституту озброєння та військової техніки Збройних Сил України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дій.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач, на підставі поданого ним рапорту, з 2019 року отримував грошову компенсацію за піднайом житла, у зв`язку з відсутністю житлового приміщення та незабезпечення службовим житлом, проте військова частина припинила виплачувати зазначену компенсацію з 01.04.2020, на підставі рапорту до повного вияснення та надання відповідних документів. У квітні 2019 року позивачем були подані всі документи відповідачу, однак відповідач всупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 № 450, не нараховував та не виплачував грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2022 позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року № 2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю, та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Лисенко В.І.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 адміністративну справу прийнято до провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Центрального науково-дослідного інституту озброєння та військової техніки Збройних Сил України (колишня Військова частина НОМЕР_1 ) щодо припинення виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житла майору ОСОБА_1 на склад сім`ї в кількості 4-х осіб за період з 01.04.2020 по 31.12.2021.
Зобов`язано Центральний науково-дослідний інститут озброєння та військової Збройних Сил України (колишня Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з грошової компенсації за піднайом (найом) житла на склад сім`ї в кількості 4-х осіб за період з 01.04.2020 по 31.12.2021.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у письмовому провадженні.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , є учасником бойових дій, перебуває на військовій службі за контрактом у Збройних Силах України та проходить службу у Центральному науково-дослідному інституті озброєння та військової техніки Збройних Сил України (колишня військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) на посаді наукового співробітника 22 науково-дослідного відділу розвитку ракетного та артилерійського озброєння та військової техніки науково-дослідного управління розвитку озброєння та військової техніки Сухопутних військ.
Рішенням житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур від 02.09.2016 № 26, позивач разом з сім`єю у складі 3 осіб зарахований на квартирний облік, що підтверджується копією рапорту та витягом з протоколу.
З 25.02.2019 позивач зі складом сім`ї 4 особи (він, дружина ОСОБА_2 , 1985 р.н, син - ОСОБА_3 , 2011 р.н., син - ОСОБА_4 , 2018 р.н.) відповідно до протоколу № 6 засідання об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур зарахований на облік для отримання службового житла.
Як зазначив позивач, 28.12.2019 він подав рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 про виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла № 2916, відповідно до Порядку № 450, яку фактично отримував з 01.01.2020 до 01.04.2020.
Дані обставини відповідачем не заперечується.
На підставі рапорту заступника начальника фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_5 № 851 від 21.05.2020 виплата грошової компенсації позивачу за піднайом житла була призупинена з 01.04.2020 "до повного вияснення та надання відповідних документів".
Підставою для призупинення виплати грошової компенсації стала наявність у позивача житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Інформаційної довідки від 05.12.2019 № 191645639, позивач з 25.03.2015 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про спадщину).
Як зазначив позивач, ним було подано 10.04.2020 та 21.05.2020 до відповідача копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.04.2020 № 206469734, згідно якого, на підставі Договору дарування від 09.04.2020 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , подарований матері позивача - ОСОБА_6 . Також, подано експертне обстеження зазначеного будинку для визначення його технічного стану зі складанням Технічного звіту від 02.04.2020, у висновку якого зазначено, що будинок для подальшої експлуатації не пригідний та потребує реконструкції та капітального ремонту, які залишилися поза увагою відповідача.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 12.06.2020 № 93, призначено службове розслідування для з`ясування умов, обставин та фактів, викладених в рапорті старшого лейтенанта ОСОБА_7 , а також рапорті позивача від 25.05.2020, в ході якого позивачем до комісії з проведення службового розслідування було надано пояснення з додатками (копії з інформаційних довідок з державних реєстрів, копія свідоцтва про право власності на квартиру та технічний паспорт, Технічний звіт 02/04/2020 тощо).
Як зазначив позивач, з результатами службового розслідування він ознайомлений не був.
Відповідач також не надав суду результатів щодо проведення службового розслідування.
14.09.2020, 05.11.2020, 31.12.2020, 22.03.2021 та 22.11.2021 позивач подав командиру ВЧ НОМЕР_1 рапорти про виплату грошової компенсації за піднайом житла за адресою: АДРЕСА_2 , які залишилися без задоволення.
На підставі наказу від 06.01.2022 № 02 начальника ЦНДІ озброєння та військової техніки ЗСУ, майору ОСОБА_1 наказано з січня 2022 року виплачувати грошову компенсацію за піднайом жилих приміщень.
Вважаючи відмову протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що дії відповідача щодо припинення виплати грошової компенсації за піднайом житла позивачу, є протиправними, оскільки суду відповідач не надав доказів того, що ним було безспірно установлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира та будинок, що відповідають мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк позивач не мав права на отримання спірної компенсації, що підтверджується наданими відповідачем доказами, які суд першої інстанції належним чином не оцінив, чим порушив норми процесуального права. Так, позивач має у власності частку квартири в Києві (11,275 кв.м), що перевищує норму обліку, а також до квітня 2020 року володів будинком у с. Мартусівка, звідки міг щодня прибувати на службу. Тому, дарування будинку в с. Мартусівка матері у 2020 році розцінюється, як штучне позбавлення майна задля створення формальних підстав для виплат, а наданий звіт про його непридатність є сумнівним та складеним з порушеннями, які не оцінені судом. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон України № 2011-ХІІ), який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до абзаців 1, 3-5 та 11 частини першої статті 12 вказаного Закону, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 450 від 26.06.2013, затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень (далі - Порядок № 450), яким визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень (далі - грошова компенсація) таким категоріям військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби, як, зокрема, особам офіцерського складу, у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина, Адміністрація Держспецзв`язку, її територіальний орган, Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку, підрозділ урядового фельд`єгерського зв`язку, територіальний підрозділ, заклад, установа чи організація Держспецзв`язку (далі - військова частина) не орендує для них та членів їх сімей житло.
У разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.
Відповідно до змісту пункту 2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006, у разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, гуртожитках (сімейних гуртожитках) для військовослужбовців офіцерського складу, в тому числі для тих, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, та членів їх сімей військова частина орендує житло або за бажанням військовослужбовця виплачує йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення відповідно до Порядку № 450.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 450, визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКАВ.
Особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: у м. Києві - двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 рази (п. 2 Порядку № 450).
Пунктом 4 Порядку № 450, передбачено, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
Для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї; копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї; копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки; належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження) (п. 5 Порядку № 450).
Відповідно до положень пункту 6 Порядку № 450, грошова компенсація не виплачується у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони; нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження; штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.
Пунктом 7 Порядку № 450, встановлено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки); вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю; встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (діяла на момент виникнення спірних правовідносин), затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 30.11.2011 №737 (надалі - Інструкція), на облік приймаються військовослужбовці, які потребують поліпшення житлових умов і зареєстровані в цьому населеному пункті з дня прийняття рішення житловою комісією військової частини, затвердженої командиром цієї військової частини.
Згідно пункту 8.1 розділу VIII Інструкції, грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення (далі - грошова компенсація) виплачується особам офіцерського складу у разі, якщо вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби (навчання), не отримали за рахунок держави грошову компенсацію за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина не орендує для них та членів їх сімей житло.
Відповідно до приписів абзацу 1 п. 8.3 Інструкції, грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла (додаток 42), незалежно від дати видання наказу командира (начальника) військової частини чи керівника вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу особам офіцерського складу - за місцем проходження військової служби (навчання) згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивач з 25.03.2015 був власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про спадщину).
Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.04.2020 № 206469734, на підставі Договору дарування від 09.04.2020 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , подарований матері позивача - ОСОБА_6 .
При цьому, слід врахувати, що матеріали справи містять копію експертного обстеження зазначеного будинку для визначення його технічного стану зі складанням Технічного звіту від 02.04.2020, у висновку якого зазначено, що будинок для подальшої експлуатації не пригідний та потребує реконструкції та капітального ремонту.
Також, не є спірним, що позивач на праві спільної власності нерухомого майна (1/4 частки майна), є власником житлової площі, яка становить 11,275 кв.м. у м. Києві, за адресою: АДРЕСА_3 , адже ці документи подавалися відповідачу під час проведення службового розслідування, що не заперечувалося відповідачем.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем по справі, що позивач одружений та має двох дітей.
Відповідно до статті 47 ЖК Української РСР, норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м на одну особу.
Рішенням житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур від 02.09.2016 № 26, позивач разом з сім`єю у складі 3 осіб зарахований на квартирний облік, що підтверджується копією рапорту та витягом з протоколу.
З 25.02.2019 позивач зі складом сім`ї 4 особи (він, дружина ОСОБА_2 , 1985 р.н, син - ОСОБА_3 , 2011 р.н., син - ОСОБА_4 , 2018 р.н.), відповідно до протоколу № 6 засідання об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, зарахований на облік для отримання службового житла.
За таких обставин, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що матеріалами справи не підтверджується відповідність житла, що перебуває у власності позивача, мінімальним нормам належного проживання 4-х осіб, визначеним законодавством, а відповідач доказів зворотного не надав.
Наявність офіційного Технічного звіту свідчить про те, що майно вже було непридатним для проживання сім`ї позивача з 4-х осіб на момент дарування.
Доводи апелянта щодо зазначених позивачем недостовірних відомостей про місце свого проживання (не мав права на отримання грошової компенсації за піднайом житла), є необґрунтованими, оскільки дані обставини не були покладені в основу рішення про припинення виплати компенсації позивачу та не підтверджені належними та достатніми доказами.
Суд першої інстанції задовольнив позов, оскільки Інститут припинив виплати одноосібно, без належних юридичних підстав та процедури. 
Колегія суддів вважає, що право на грошову компенсацію за піднайом житла, є невід`ємною частиною гарантованого державою соціального захисту для військовослужбовців, спрямованим на забезпечення їхньої життєдіяльності та належного виконання службових обов`язків. Позивач потребував поліпшення житлових умов. Наявна у його власності частка квартири в місті Києві/частина, є меншою за житлову норму. Доводи апелянта про штучне погіршення житлових умов, є суб`єктивним та недоведеним. До того ж, відчуження майна не може трактуватися, як свідоме створення умов для отримання виплат.
Також, слід наголосити на тому, що суб`єкт владних повноважень не може скасувати або припинити дію раніше призначених виплат на основі виключно внутрішніх припущень, адже будь-яке припинення виплат має базуватися на беззаперечно встановлених фактах та доказах. Збирання доказів та перевірка обставин, мали відбуватися до моменту прийняття рішення про припинення виплат. 
Будь-яке припинення виплат має відбуватися в межах чітко визначеної законом адміністративної процедури, яка включає проведення офіційної перевірки, складання належного акта та надання військовослужбовцю права на захист і подання заперечень до моменту зупинення виплат. Будь-які припущення, сумніви мають трактуватися на користь військовослужбовця. Припинення виплат є правомірним лише тоді, коли факт зловживання чи подання недостовірних даних доведено беззаперечними, прямими доказами.
Інші доводи апеляційної скарги не стосуються предмета даного спору, яким є право позивача на компенсацію за піднайом житла, яку він отримував раніше, проте відповідач перестав її нараховувати та виплачувати за існування тих же обставин, які існували до цього рішення.
Тож, позовні вимоги підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Центрального науково-дослідного інституту озброєння та військової техніки Збройних Сил України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко