Справа № 212/9237/26 
2/212/6280/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року м.Кривий Ріг 

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Горб В.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін без фіксування судового процесу з допомогою технічних засобів, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив таке.
До суду звернувся представник позивача Велікданов С. К. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 24.08.2026 року суд постановив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою від 25.08.2026 суд перейшов до розгляду справи з викликом сторін.
В судове засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, повідомлялися належним чином. Представник позивача у позовній заяві просив суд проводити розгляд справи за відсутності позивача, просив задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи. 
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи без його участі. 
Позивач своїм правом подання відповіді на відзив не скористався.
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що участь в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд скористався своїм правом, обумовленим ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та відклав складання повного тексту рішення.
Позиції сторін.
Позивач заявив про стягнення заборгованості за договором позики № 72258942 на загальну суму 40 000,00 грн, судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.
Позов обґрунтував таким. 14.09.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики № 72258942, за яким ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу кошти у розмірі 10 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідач умов кредитного договору не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. 
03.04.2023 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали Договір факторингу № 033-030423 від 03.04.2023 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 72258942 від 14.09.2022. 05.12.2025 р. ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» уклали Договір факторингу № 05/12/25-01 від 05.12.2025 р. за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 72258942 від 14.09.2022. Відповідно до Реєстру прав вимог № 05/12/25 від 05.12.2025 року – Кредитодавець/Клієнт відступив Фактору/Позивачу право вимоги заборгованостей до Боржників на умовах передбачених Договором факторингу № 05/12/25-01 від 05.12.2025 року, в тому числі до Відповідача в сумі 40 000,00 грн. з яких 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 30 000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Відповідач у своєму відзиві зазначив, що про існування боргу перед ТОВ "Деал Фінанс Груп" йому стало відомо лише з судових матеріалів; заперечує проти будь-яких нарахованих відсотків, комісій та штрафів, розділяючи їх на три періоди:
період № 1 (Форс-мажор з 24.02.2022 р.): невиконання зобов`язань у 2022 році сталося через обставини непереборної сили (форс-мажор) – початок повномасштабної війни та втрату роботи, що підтверджується офіційним Листом ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р.; перший кредитор діяв недобросовісно (ст. 3 ЦК України) та замість надання канікул безперервно нараховував відсотки на борги, які цивільне населення фізично не могло платити в умовах війни; 
період № 2 (заборона штрафів для всіх громадян): відповідно до Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 року (пункт 18 Прикінцевих положень ЦК України), у період дії воєнного стану споживач повністю звільняється від відповідальності за прострочення зобов`язань; будь-які пені, штрафи чи штрафні відсотки, нараховані з 2022 року по теперішній час, є незаконними та не підлягають стягненню; 
період № 3 (пільги військовослужбовця з 09.2025 р.): з моменту мобілізації відповідача у вересні 2025 року, згідно з ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців...", нарахування будь-яких відсотків та штрафів як військовому заборонено абсолютно. 
Через початок повномасштабних бойових дій відповідач втратив роботу, стабільний дохід та будь-яку фінансову можливість здійснювати платежі, оскільки всі кошти спрямовувалися на забезпечення базового виживання. Отже, відповідач просить суд відмовити ТОВ "ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП" у стягненні всіх відсотків, комісій, пені та штрафів; у разі згоди позивача на закриття справи за "тілом" боргу — сприяти укладенню мирової угоди зі строком виконання до 27.08.2026 року; у разі незгоди позивача — зупинити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. 
Ухвалою суду від 25 серпня 2026 року суд роз`яснив щодо мирової угоди та відмовив у зупинення провадження у справі.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
14.09.2022 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 72258942 (далі – договір, а. с. 16 зворот - 18), який відповідач підписав електронним підписом – одноразовим ідентифікатором. 
Договір між сторонами було укладено в електронній формі. Умовами цього договору передбачено, що кредит надається у сумі 10 000,00 грн строком на 30 днів із застосуванням фіксованої процентної ставки у розмірі 2,5% на день (п. 2). Дата повернення позики - 14.10.2022; знижена процентна ставка – 1,125 % на день; орієнтовна загальна вартість позики 13 375,00 грн. Разом з договором, відповідач підписав Додаток № 1 до договору, де наведено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а. с. 18 зворот – 19). В матеріалах справи наявна також довідка про ідентифікацію клієнта первісним кредитором (а. с. 19 зворот).
Довідка від 27.02.2026, видана ТОВ «ФК «Фінекспрес» (а. с. 20 зворот), платіжна інструкція про перерахування коштів у розмірі 10 000,00 грн (а. с. 21), а також надана АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів інформація та виписка за рахунком, підтверджують обставину перерахування 14.09.2022 року відповідачу кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_1 .
Відповідно до розрахунку заборгованості первісного кредитора (а. с. 14-16), ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» нарахувало проценти за період з 14.09.2022 до 12.01.2023 у загальному розмірі 30 000,00 гривень. 
03 квітня 2023 року заборгованість відповідача була відступлена від ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс» на підставі Договору факторингу № 033-030423 (а. с. 32-35), що підтверджується самим договором та Витягом з Реєстру прав вимог № 11/04/23 (а. с. 35 зворот – 36). Загальний розмір відступленої заборгованості становить 40 000,00 грн, і складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000,00 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 30 000,00 грн. 
05 грудня 2025 року заборгованість відповідача була відступлена від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «Деал Фінанс Груп» на підставі Договору факторингу № 05/12/25-01 (а. с. 37-40), що підтверджується самим договором та Реєстром прав вимог № 05/12/25 (а. с. 41-42).
Отже, між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» як первісним кредитором та відповідачем склалися відносини споживчого кредитування; право вимоги за укладеним кредитним договором було передано до ТОВ «Сіроко Фінанс», а потім до позивача. Обставини кредитування та переходу права вимоги суд вважає доведеними. 
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 
Оцінка аргументів сторін та висновки суду.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Одним з різновидів відступлення права вимоги є факторинг. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Як свідчить розрахунок заборгованості, проценти нараховані первісним кредитором за період з 14.09.2022 року до 12.01.2023 року, тобто за 121 календарний день. Пунктом 2 договору передбачено строк позики – 30 днів. Пунктом 6 сторони погодили, що позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника. При продовженні строку користування позикою (пролонгації) процентна ставка за кожен день продовження буде розраховуватись за базовою процентною ставкою, визначеною в п.п. 2.3. п. 2 Договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між Сторонами. 
Отже, пролонгація строку користування позикою вимагає активного волевиявлення самого позичальника. На підтвердження такого волевиявлення позивач доказів не надав. Автоматична пролонгація самим договором не передбачена. Відповідно до п. 5.3. договору позики № 72258942, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.
У позовній заяві представник позивача посилається на п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, яким передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. 
Разом з тим позивач не довів, що саме така редакція правил діяла на момент укладання договору позики, і що саме з ними відповідач ознайомився та погодився; сам договір не містить аналогічних умов, водночас зазначено лише про можливість пролонгації за ініціативою позичальника шляхом укладення додаткової угоди.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовної заяви, а саме в частині стягнення тіла позики у розмірі 10 000,00 грн та процентів, нарахованих впродовж строку кредитування, який становить 30 днів, у розмірі 3 375,00 грн з розрахунку: 112,50 грн (1,125% на день х 30 днів (строк кредитування)).
Суд також відхиляє аргументи відповідача, наведені у відзиві. 
Він зазначив, що позивач не надав йому досудового розрахунку заборгованості, і про існування боргу він дізнався лише з судових документів, у зв`язку з чим відповідач заперечує проти будь-яких нарахованих відсотків, комісій та штрафів. 
Уклавши договір з первісним кредитором, відповідач взяв на себе зобов`язання з повернення тіла позики та сплати процентів за користування коштами. Отже відповідач не міг бути необізнаним про наявність у нього заборгованості, а вжиття заходів, спрямованих на досудове врегулювання таких спорів не є обов`язковим, невжиття кредитором таких заходів не звільняє позичальника від узятих на себе зобов`язань.
Суд відхиляє доводи відповідача про недобросовісність позикодавця, яка, на думку відповідача, полягає у ненаданні йому кредитних канікул у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та продовженні нарахування процентів за користування позикою. Такі доводи самі по собі не свідчать про недобросовісність позикодавця та не спростовують обов`язку відповідача виконати взяті на себе договірні зобов`язання.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність. За змістом ч. 2-3 ст. 13 ЦК України, при здійсненні цивільних прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також не допускається зловживання правом.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що добросовісність є певним стандартом поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Водночас сам по собі факт посилання сторони на порушення принципу добросовісності не є достатнім: суд має встановити конкретні дії або бездіяльність іншої сторони, які суперечать такому стандарту поведінки.
Так, судом встановлено, що спірний договір позики укладено вже після початку повномасштабної збройної агресії рф проти України та введення в Україні воєнного стану. Отже, обставини, на які посилається відповідач, існували на момент виникнення між сторонами договірних правовідносин і не могли бути невідомими відповідачу при прийнятті на себе відповідних зобов`язань. Укладаючи договір позики та отримуючи грошові кошти, відповідач мав можливість оцінити свої фінансові можливості, умови договору, розмір та порядок сплати процентів, строк повернення позики, а також ризики, пов`язані з виконанням грошового зобов`язання в умовах воєнного стану. Сам по собі факт подальшого погіршення майнового становища позичальника або виникнення у нього труднощів із виконанням зобов`язання не змінює погоджених сторонами умов договору та не покладає автоматично на позикодавця обов`язку звільнити позичальника від виконання такого зобов`язання. При цьому чинним законодавством не встановлено загального обов`язку позикодавця за кожним договором позики чи споживчого кредиту в односторонньому порядку надавати позичальнику «кредитні канікули» лише у зв`язку з дією воєнного стану. Навпаки, законодавець, встановлюючи спеціальні правила на період дії воєнного стану, розмежував плату за користування кредитними коштами та відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Так, відповідач не довів, що позикодавець при укладенні договору приховував від нього інформацію про умови кредитування, вводив його в оману щодо можливості виконання договору або створював у нього обґрунтовані очікування щодо надання кредитних канікул у майбутньому. Отже, суд не вбачає недобросовісності у діях первісного кредитора.
Відповідач також зазначив про те, що відповідно до Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 року (пункт 18 Прикінцевих положень ЦК України), у період дії воєнного стану споживач повністю звільняється від відповідальності за прострочення зобов`язань. Будь-які пені, штрафи чи штрафні відсотки, нараховані з 2022 року по теперішній час, є незаконними та не підлягають стягненню. Водночас, ані первісний кредитор, ані його правонаступники не застосовували до відповідача жодних штрафних санкцій, таких як штрафи або пеня. Отже даний аргумент є недоречним.
У відзиві йдеться також про пільги для військовослужбовців, оскільки відповідач мобілізованих у вересні 2025 року. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Суд встановив, що заявлені позивачем до стягнення проценти за користування позикою нараховані у період з 14.09.2022 року до 12.01.2023 року, а відповідач призваний на військову службу у вересні 2025 року. Отже зазначена норма не підлягає застосуванню до відповідача, адже на момент укладення договору та у період нарахування процентів, останній не був військовослужбовцем.
Щодо витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.
Суд встановив, що витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн підтверджуються Договором про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 року, Витягом з Акту № 8-ДІЛ приймання передачі наданої правничої допомоги за Договором та самим Актом, платіжною інструкцією про сплату послуг адвоката. 
Отже, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування витрат позивача – належно обґрунтовані та доведені, пов`язані з розглядом справи, клопотання відповідача про зменшення їх розміру відсутнє, дотримані критерії розумності їх вартості. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 2 662,40 грн та витрати на правничу допомогу мають бути стягнені з відповідача у розмірах 876,93 грн та 1 504,80 грн відповідно. 
На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд
ухвалив таке.
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» заборгованість за Договором позики № 72258942 в розмірі 13 375,00 (тринадцять тисяч триста сімдесят п`ять) гривень, з яких: 10 000,00 грн – заборгованість за тілом позики, 3 375,00 грн – заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 876,93 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 1 504,80 грн. 
В задоволенні решти заявлених позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп», ЄДРПОУ: 44280974, вул. Садова, буд. 31/33, офіс 40/3, м. Ірпінь, Київська область;
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складено та підписано 11 вересня 2026 року.

Суддя: М. В. Швець