Справа № 214/8621/23 
2/215/101/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року   м.Кривий Ріг
Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Коноваленко М.І.
за участю секретаря судового засідання Коломійчук К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 в м. Кривого Рогу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення частки в оплаті комунальних послуг,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення частки в оплаті комунальних послуг. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй та відповідачу на праві спільної сумісної та часткової власності належить по частині кожному квартира АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що хоча відповідач частково сплачував комунальні обслуги але вона несе більшу частину витрат і різниця складає за жовтень 2020 року – 558,66 грн, листопад 2020 року – 747,27гривен, грудень 2020 року 2118,14 гривен, усього за грудень 2020 року 2676,80 грн. та з урахуванням індексу інфляції 1,43 борг у цей період складає 3827,24 гривен. Різниця витрат за січень 2021 року склала 3528,92 грн., лютий 2021року – 3282,97 гривен, березень 2021 року – 2904,52 грн, квітень 2021 року - 3706,32 гривен, травень 2021 – 1677,95грн., червень 2021 року- 1202,32грн., серпень 2021 року – 1161,82, вересень 2021 року – 1067.20грн., жовтень 2021 року 1236,40грн., листопад 1705,08грн., грудень 2021 - 2411,29грн. всього за 2021 рік -24580,63грн. з урахуванням індексу інфляції (24580,63Х1,3) складає 31954,19 грн. Протягом 2022 року вона також понесла більшу частину витрат з оплати коммуналних послуг на суму 18581, 16 грн., що з урахування індексу інфляції (18581,16Х1,03) складає 19138,59 грн. У період з січня 2023 року по жовтень 2023 року позивач у повному обсязі оплачувала комунальні послуги на загальну суму 15014,14грн. Відповідач в добровільному порядку відмовляється нести витрати по утриманню житла, та сплати житлово-комунальних послуг, зазначені обставини призвели до скрутного матеріального становища, тому просить на підставі ч.1 ст.544 ЦК України, компенсувати їй половину понесених нею витрат в розмірі 34967,08грн., 20000 гривень витрат пов`язані з надання правової допомоги та понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 23 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Не погоджуючись з позовними вимогами 17.04.2024 року (вх. № 6709) представник відповідача адвокат Зеркін А.С. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, та вважає їх безпідставними та не обґрунтованими.
Представник відповідача вказує, що на підтвердження виплат на комунальні послуги позивачем надано недопустимий доказ, тому як надані документи на підтвердження сплати позивачем комунальних послуг не є первинними розрахунковими документами, як того вимагає абз.3 ч.1 ст.13 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансова звітність в Україні». Оскільки нарахування інфляційних витрат є похідними від стягнення витрат на оплату комунальних послуг, тому їх стягнення також задоволенню не підлягає, за неможливості встановлення за який період, та на які суми позивач нараховує інфляційні витрати., тому в позові просить відмовити в повному обсязі. 
На спростування вищенаведених тверджень представника відповідача, представником позивача надано до суду копію довідки про рух грошових коштів на відкритому позивачкою банківськом рахунку в період з жовтня 2020 року по жовтень 2023 року з позначкою про перерахунок грошових коштів по сплаті комунальних послуг.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі з підстав та доводів викладених у ньому.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечує з доводів наведених у відзиву, додавши що відповідач в квартирі не проживає, комунальними посугами не користується, але кожен місяць здійсню оплату в приблизному розмірі 200грн. по утриманню квартири, тому на відповідача не покладається обов`язок як на співвласника квартири здійснювати оплату з газопостачання, водопостачання та водовідведення, а також електропостачання, оскільки надані послуги не входять до перелічених в ст. 360 ЦК України витрат на управління, утримання та збереження спільного нерухомого майна, оскільки такі витрати не стосуються управління, утримання та збереження даного майна.
Заслухавши доводи сторін, розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено, що згідно Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло виданого 14.04.2006 року Управлінням житлово-комунального господарства Криворізької міської ради, Витягів про реєстрацію право власності на нерухоме майно, Свідоцтва про право на спадщину за законом, Свідоцтва про право спадщину за законом, квартира АДРЕСА_1 в рівних частках належить на праві спільної сумісної та часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12-17 т.1).
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Утримання житла - це комплекс робіт, спрямованих на створення необхідних умов для проживання людей і забезпечення збереження житлових будівель та технічного обладнання.
Порядок оплати житлово-комунальних послуг визначений ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», за якою, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно ч.ч.1,2 ст.10 цього ж Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.
За приписами ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.4 ст. 544 ЦК України).
Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.
Це, зокрема, витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.
При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в ній. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній сумісній або частковій власності.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, у постанові Верховного суду від 15 квітня 2021 року у справі №638/5001/17.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Сторонами не заперечується те, що відповідач у квартирі  АДРЕСА_1 , не проживає. Вказана обставина також підтверджується відомостями Реєстру Криворізької міської ради, за яким відповідач зареєстрований у АДРЕСА_2 (а.с.63, т.1).
За користування послугами електроенергії, газопостачання, водопостачання та водовідведення нараховується плата на підставі показань засобів обліку споживання комунальних послуг.
Оскільки зазначені нарахування здійснені виключно лише за використані комунальні послуги, а відповідач не мешкав у спірній квартирі, не користувався комунальними послугами, відтак не міг використати ті послуги (електроенергія, газопостачання, поводження з твердими побутовими відходами, водопостачання та водовідведення), частину вартості яких позивач просить з нього стягнути, а тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача цих витрат.
Також не підлягає задоволенню вимога про стягнення оплати за послуги Саксаганського РВО (батьківська плата), домофонні системи, оскільки такі послуги також використовувалися особисто позивачем в міру потреби в них. Отже, оскільки позивачем не доведено, що витрати в цій частині пов`язані із утриманням спільного майна, тому вони не можуть бути покладеними на відповідача.
Разом з тим з відповідача підлягають стягненню витрати понесенні позивачем по утриманню майна в рівних частках до яких суд відносить утримання будинку та території, обслуга теплолічильника та опалення, з урахуванням сум сплачених відповідачем, що не заперечується позивачем та з урахуванням індексу інфляції відповідно до ст.625 ЦК України, виходячи з наступного розрахунку. 
Позивачем за вище перелічиними позиціями було сплачено за жовтень - грудень 2020року - 1671,50 грн., відповідачем – 737,71грн, різниця склала – 933,79грн, половина якої підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції у розмірі 667,59грн = ( 466,85грн х1,43); за січень – грудень 2021року - позивачем було сплаче 13128,37грн, відповідачем – 1240,69грн, різниця склала 11887,68грн половина якої підлягає стягненню з відповідача з урахуванням індексу інфляції у сумі 8533,43грн = ( 6564,18грн х1,3); за січень – грудень 2022року - позивачем було сплаче 9962,00грн, до стягнення з відповідача підлягає половина суми боргу з урахуванням індексу інфляції у сумі 5130,43грн = ( 4981грн х1,03); за січень – жовтень 2023року - позивачем було сплаче 6484,54грн, до стягнення з відповідача підлягає половина суми боргу у сумі 3242,27грн. а всього за спірний період жовтень 2020 року по жовтень 2023 року, у розмірі 12 443,29 грн. (667,59+8533,43+3242,27=12443,29) а.с.18-54, т.1. 
Щодо доводів представника позивача в частині неналежності наданих позивачем доказів на підтвердження позивачем сплати витрат на комунальне обслуговування то суд їх відхиляє, тому як інформація про оплату комунальних послуг у період жовтень 2020 – жовтень 2023 роки, складена АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за наслідками оплати комунальних послуг, а не нарахування комунальних платежів, як позивачем так і відповідачем, на що крім іншого представник відповідача посилався вказуючи на часткову оплату відповідачем комунальних послуг. 
Крім того, позивачем було заявлено вимогу щодо визнання її особою, яка в період з 2020 року по жовтень 2023 року утримувала спірну квартиру яка судом взагалі не розглядалася, оскільки така вимога у разі її задоволення не тягне за собою будь яких правових наслідків, а тому є лише обставиною, яка за наявності спору між сторонами в цій частині підлягає встановленню судом під час розгляду справи. 
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у розмірі 12 443,29грн. 
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 20.10.2023, додаток №1 до цього договору, квитанцію про сплату серія ААБ №581067 в сумі 20000грн. та розрахунок вартості правової допомоги, ордер (а.с.55-59).
Згідно розрахунку вартості правової допомоги до договору про надання правової допомоги від 20.10.2023 року, ОСОБА_3 , з іншої сторонни Біліченко І.В., засвідчують, що виконавець надає, а клієнт отримує послуги, та погоджено їх вартість, зокрема, вивчення та аналіз обставин цивільної справи адвокатом (3 год. * 500грн), надання попередньої консультації позивачу (1 год. * 500грн), вивчення практики Верховного Суду України (15год. * 500грн.), підготовка позовної заяви (15год. * 500грн.), надання підсумкової консультації позивачу (1 год. * 500грн), безпосередній розгляд цивільної справи в судовому засіданні адвокатом (5 год. * 500грн). В підсумку витрачено 40 год., сплачено адвокату 20 000грн (а.с.58).
Згідно ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, а також їх документального обґрунтування.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у сумі 20000 грн 00 коп. є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та необхідними в контексті обставин цієї справи.
Враховуючи викладені обставини, складність справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді та їх характер, дослідивши докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, суд дійшов висновку, що необхідний фактичний обсяг правової допомоги у цій справі є меншим, ніж зазначено позивачем у позові на загальну суму 20000 грн 00 коп., а тому такий обсяг виконаних робіт підлягає зменшенню та стягненню з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, понесених у цій справі, в сумі 10000 грн 00 коп., враховуючи вид послуг, наданих адвокатом позивачу, тривалість його участі в судових засіданнях (2год. 40хв), з урахуванням часткового задоволення суми позовних вимог.
На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 563,21 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог ((12443,29грн.*100%) / 34967,08грн. = 35,59%; ((1073,60грн.*35,59%) / 100% = 382,09грн.).
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 530, 612, 625, 628, 638 ЦК України, ст. ст. 77, 79, 80, 141, 247, 263 265, 279, 272-273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення частки в оплаті комунальних послуг задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 - вартості сплачених житлово-комунальних послуг, що становить 12 443,29грн гривень, понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 382,09гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 10000 гривень, а всього 22825,38 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущенного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: