ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1601/26 Справа № 199/3620/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Щербина-Почтовик І.В. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко  О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 липня 2026 року м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Авраменка А.В., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 21 квітня 2026 року в справі про адміністративне правопорушення, відносно:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ: 

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000,00 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 3 (три) роки. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 665 грн. 60 коп. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 15 березня 2026 року о 12 годині 52 хвилини, керуючи транспортним засобом «Kia Sportage», д/н НОМЕР_1 , рухався в районі буд. № 70 по вул. Калиновій в м. Дніпрі, будучи при цьому в стані алкогольного сп`яніння, оглянутий з використанням спеціального технічного засобу «Драгер Alcotest 6820», № ARНК-0530, тест № 4018, з показником 2,38 проміле, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, адвокат Авраменко А.В., який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Апелянт посилається на те, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки відсутні докази повторності, відсутні докази придатності технічного засобу “Драгер”, працівниками поліції порушено процедуру огляду, а саме не доставлено ОСОБА_1 до медичного закладу для проведення медичного огляду на стан сп`яніння. Також, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, працівниками поліції недотримана процедура огляду на стан алкогольного сп`яніння військовослужбовців. 
Будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвокат Авраменко А.В. у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. 
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадів, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Мотиви апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №615494 від 15.03.2026 року,  ОСОБА_1 15 березня 2026 року о 12 годині 52 хвилини, керуючи транспортним засобом «Kia Sportage», д/н НОМЕР_1 , рухався в районі буд. № 70 по вул. Калиновій в м. Дніпрі, будучи при цьому в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820 (серійний № ARHK-0530), результат тестування – 2,38%. У зв`язку з цим, огляд на стан сп`яніння в медичному закладі не вимагався. Водія було відсторонено від керування транспортним засобом. Правопорушення вчинене повторно протягом року. Відтак ОСОБА_1 інкриміновано порушення вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України та, як наслідок, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Даний протокол за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та складений, в силу ст.255 КУпАП уповноваженою на те особою – старшим лейтенантом поліції Доскач М.О. (2 взвод 1 рота 1 бат. УПП в Дніпропетровській області). 
Так, винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності підтверджується: роздруківкою тесту, проведеного за допомогою газоаналізатора Drager 6820 від 15.03.2026 (результат – 2,38 ‰); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу від 18.05.2025 року; направленням на медичний огляд від 15.03.2026; CD-R диском, який містить файл з відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, чим в сукупності доводиться, що ОСОБА_1 дійсно вчинив правопорушення за зазначених обставин.
Судом апеляційної інстанції переглянуто відеозапис з нагрудних камер працівників поліції щодо досліджуваних подій.
CD-R диск, який містить файл із відеозаписом тривалістю 2 год. 17 хв., на ID реєстратор 470705, з якого вбачається переслідування поліцейськими транспортного засобу «Kia Sportage», д/н НОМЕР_1 білого кольору, затримання водія цього автомобіля, який в подальшому проходить тест на вміст алкоголю у видихаємому повітрі за допомогою газоаналізатора Drager 6820.
Досліджений судом відеозапис досить інформативний, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, містить відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Так, наданим суду відеозаписом зафіксовані реальні події, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити дійсні обставини справи, які чітко вказують на ОСОБА_1 як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Із запису вбачається, що навіть візуально ОСОБА_1 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, принаймні, його вигляд і поведінка надають привід так вважати.
Слід зазначити, що наданий відеозапис сумнівів щодо достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містять ознак фальсифікації, фабрикації, чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_1 та містять відеофайл, який відтворює обставини проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння та фіксації результату даного огляду – 2,38 проміле.
Вищезазначені докази, досліджені під час апеляційного розгляду, жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять. Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:
- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;
- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
За нормативним визначенням ч.1 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.п. 1, 2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
На переконання апеляційного суду, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 . 
Враховуючи, що постановою Індустріального районного суду м. Дніпра від 01.09.2025 року ОСОБА_1 раніше вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, дії останнього вірно кваліфіковані саме за ч. 2 ст. 130 КУпАП, як повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою статті 130 КУпАП.
Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у керуванні ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння при обставинах встановлених постановою суду першої інстанції, чим було порушено вимоги п.2.9“а” ПДР України, тобто останній вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У свою чергу апелянтом в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків суду першої інстанції про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
Суд критично оцінює доводи захисника ОСОБА_3 та вважає їх спробою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 візуально знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, принаймні, його вигляд і поведінка надають привід так вважати, останній не висловлював жодних зауважень або незгоди, а також добровільно погодився пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager. Він підтвердив свою згоду, а результат огляду становив 2,38 проміле алкоголю, з чим водій погодився, що засвідчується його підписом в акті огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів. 
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються судом до уваги, оскільки не впливають на правильність установлених у справі фактичних обставин, не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними і допустимими доказами. Зазначені твердження є оціночними судженнями апелянта і не мають самостійного юридичного значення для вирішення справи по суті. 
Будь яких доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційному суду не надано.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п. 1 ст. 247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції при ухваленні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст. 23 та ст.ст. 33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Авраменка Артема Вікторовича, який діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення. 
Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 21 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно, після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Дніпровського
апеляційного суду:        О.Ю. Іванченко