ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8759/23  Номер провадження 22-ц/814/321/26 | Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л. В.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року | м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів Лобова О.А., Чумак О.В.
секретар: Горбун К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний колектив Восход» на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 26 травня 2025 року по справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Обслуговуючий кооператив «Автогаражний колектив Восход» про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Обслуговуючий кооператив «Автогаражний колектив Восход» про визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна, а також визнання за добросовісним набувачем права власності на гараж, -
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулась з позовом до відповідача ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, в якому просила усунути перешкоди в користуванні належним їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРК № 869824 від 13.09.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 771, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області, Жук Т.П., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.09.2021 року, номер запису про право власності: 43929024, гаражем літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв. м, який розташований в АДРЕСА_1 , автогаражний колектив «Восход», гараж 76, майданчик НОМЕР_1 , сектор НОМЕР_2 , Полтавської області шляхом зобов`язання відповідача звільнити гараж та передати позивачу ключі від гаражу.
Вказані позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником гаражу літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв. м, який розташований в АДРЕСА_1 , автогаражний колектив «Восход», гараж76, майданчик НОМЕР_1 , сектор НОМЕР_2 , Полтавської області.
Звернувшись до голови правління «Автогаражного колективу Восход» (далі - «АГК Восход»), ОСОБА_3 , позивач дізналася, що даним майном користується інша особа, яку він вважає законним власником гаражу. Голова правління показав журнал реєстрації власників гаражів АГК «Восход», де власником гаражу № НОМЕР_3 був зазначений ОСОБА_4 . Позивач зробила фото даної сторінки з журналу реєстрації. Проте, коли позивач прийшла до АГК «Восход» 21.03.2021 року, в журналі реєстрації власників гаражів було зроблено виправлення: попередню інформацію, а саме прізвище, ім`я та по батькові власника гаражу № НОМЕР_3 « ОСОБА_4 » зафарбовано канцелярським коректором і внесено нову інформацію: « ОСОБА_1 », а також поруч з даним записом, у колонці «Адреса, № телефону» була зазначена адреса та номер телефону ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 стверджує, що згідно розписки від 14.06.2006 року він придбав даний гараж у ОСОБА_4 , за що останньому було сплачено відповідні кошти.
Голова АГК «Восход» повідомив, що гараж (машино-місце) № НОМЕР_3 , сектор НОМЕР_2 , майданчик НОМЕР_1 , що знаходиться в Обслуговуючому кооперативі «Автогаражний колектив «Восход» за адресою: м. Полтава, вул. Шилівська, 36А, згідно розписки від 14.06.2006 року був відчужений його попереднім власником ОСОБА_4 громадянину ОСОБА_1 , останній з червня 2006 року і по поточний рік сплачує відповідні членські внести до АГК «Восход» і здійснює користування зазначеним гаражем.
Згідно розписки, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 аванс в сумі 5555 грн за гараж в автоколективі «Восход» №76.
Вважає, що ОСОБА_1 була сплачена лише частина вартості гаражу, а не повна його вартість, так як будь-які документи, що підтверджують факт сплати повної вартості гаражу, відсутні, так само як і відсутній договір купівлі-продажу зазначеного гаражу. Розписка лише підтверджує факт передачі коштів, але не є документом, на підставі якого у ОСОБА_1 виникає право власності на зазначений вище гараж.
Право власності на гараж № НОМЕР_3 літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв.м, який розташований в АДРЕСА_2 , в АГК «Восход» у ОСОБА_4 виникло лише 13.02.2009 року. Отже, ОСОБА_4 на момент надання ОСОБА_1 розписки не був власником даного гаражу, а отже не мав правових підстав для розпорядження ним.
У квітні 2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява, в якій позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 просить визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - гараж літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв.м, який розташований в АДРЕСА_3 , майданчик НОМЕР_1 , сектор 9 Полтавської області , згідно Свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 13.09.2021 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Жук Т.П та зареєстрованого в реєстрі за № 771. Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж літ. Г за № 76, сектор 9, майданчик НОМЕР_1 , загальною площею 23,6 кв.м, який розташований в Обслуговуючому кооперативі «Автогаражний колектив «Восход`за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 26 травня 2025 року первісну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Автогаражний колектив «Восход», про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном - задоволено.
Усунуто перешкоди в користуванні належним ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРК № 869824 від 13 вересня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 771, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області, Жук Тетяною Павлівною, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.09.2021 року, гаражем літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв.м, який розташований в АДРЕСА_4 шляхом зобов`язання громадянина ОСОБА_1 звільнити гараж та передати ключі від гаражу.
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Автогаражний колектив «Восход», про визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна, визнання права власності на гараж - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1073,80 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 14000 грн.
Непогодившись із таким рішенням його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт вказує, що кошти, які були ним сплачені авансом, були фактично єдиним і, при цьому, повним розрахунком за проданий ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , гараж. Жодного іншого трактування тексту розписки, на думку скаржника бути не може, оскільки її зміст, з урахуванням того, що ОСОБА_1 публічно, безумовно та відкрито володів гаражем понад 15 років поспіль, а ОСОБА_4 та члени його сім`ї претензій чи вимог протягом цього часу не заявляли , був абсолютно однаково зрозумілий і як мета, з якою ця розписка була написана.
Більше того, згідно тексту цієї ж розписки: «надалі вважати власником зазначеного гаража ОСОБА_1 . Я і члени моєї родини в подальшому не матимуть ніяких претензій на право власності цього гаража. Оформлення документів на право власності ОСОБА_1 гарантую». Таким чином, з урахуванням досягнутих домовленостей між сторонами угоди, відбувся реальний правочин, результатом якого був перехід права власності на гараж. 
Оскільки на момент купівлі-продажу зазначений вище об`єкт - машино-місце (металевий гараж) не належав до категорії «нерухоме майно», правочин з його продажу, як наслідок, нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, виходячи з приписів чинного на момент його вчинення законодавства(ст.657 ЦКУ), не підлягав, у зв`язку з чим формою правочину було обрано його сторонами саме розписку, написану колишнім власником власноручно і в присутності свідків.
Зазначені вище обставини свідчили про те , що у ОСОБА_1 виникло легітимне очікування щодо набуття та реалізації права власності на гараж № НОМЕР_3 . Таке очікування було реальним, небезпідставним та правомірним, оскільки грунтувалося на добровільно погоджених умовах договору (у формі розписки), що відповідає принципам добросовісності та юридичної визначеності.
У 2009 році, ОСОБА_4 оформив право власності на вказаний гараж на себе як об`єкт нерухомого майна та отримав відповідне свідоцтво про право власності не повідомивши про це ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_5 , його спадкоємиця набула право власності на гараж № НОМЕР_3 , не беручи до уваги обставин, що цей гараж уже був фактично проданий, оплачений і переданий ще за життя спадкодавця - ОСОБА_1 . Спадкоємиця увійшла у спадщину на майно, яке, по суті, не належало спадкодавцю ні з фактичної, ні з добросовісної точки зору.
Окрім вказаного , апелянт посилається на те , що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань учасників справи про витребування доказів , внаслідок чого прийнято необґрунтоване рішення. Зазначає також , що ним обрано належний спосіб захисту порушеного права.
Зважаючи на викладене , апелянт просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 26 травня 2025 року, постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , просить задовольнити в повному обсязі.
Окрім того , в апеляційному порядку рішення оскаржила і третя особа Обслуговуючий кооператив «Автогаражний колектив Восход». Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права без належного дослідження доказів по справі.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно визнав гараж, який за своєю суттю є рухомим майном і тимчасовою спорудою, об`єктом нерухомого майна (капітальною спорудою), що не відповідає дійсним обставинам справи. На момент укладення договору купівлі-продажу рухомого майна (у формі розписки від 14.06.2006 року) ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_7 (покупець, власник гаража з 14.06.2006 року) розглядали зазначений гараж як рухоме майно, що підтверджується його конструктивними характеристиками: гараж не з`єднаний нерозривно з землею, має металеву каркасну структуру, фундамент наявний, однак він виконує лише функцію опори та конструктивно не з`єднаний із спорудою, а відтак не утворює з нею єдиного нерухомого об`єкта, а також обладнаний монтажними елементами (захвати/петлі), які дозволяють у разі потреби здійснити його переміщення за допомогою спеціальної техніки.
Скаржник критично ставиться до доказів наданих позивачем за первісним позовом та наголошує, що спірне майно не є нерухомим об`єктом . Зазначає, що визнання спірного майна об`єктом нерухомості у судовому рішенні унеможливлює його переміщення у випадку необхідності проведення ремонтних або модернізаційних робіт, зокрема через наявність підземних кабельних ліній електропередачі (електромереж напругою 0,4 кВ), які проходять безпосередньо під гаражем № НОМЕР_3 .
У даній справі розмежування судом фактичного та юридичного моментів набуття права власності без належного правового аналізу характеристик об`єкта призвело до логічно суперечливих і необґрунтованих висновків, які не можуть бути покладені в основу законного рішення. Суд першої інстанції, відокремлюючи фактичні обставини від юридичного визначення статусу об`єкта, ігнорує суть правовідносин та волевиявлення сторін на момент укладення правочину.
Скаржник зауважує, що з урахуванням обставин справи , саме поведінка сторін після укладення правочину, тривале фактичне володіння покупцем та повна відсутність дій з боку продавця і його родичів є переконливим підтвердженням того, що право власності перейшло до покупця вже 14 червня 2006 року, а первісний позов є штучною спробою переглянути волевиявлення сторін заднім числом, без жодних правових або фактичних підстав.
Окрім того, зазначає, що рішення суду першої інстанції порушує охоронювані законні інтереси Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний колектив «Восход» як особи, відповідальної за утримання та експлуатацію електричних мереж, на яку покладено обов`язок забезпечення їхньої безпечної та безперебійної роботи. Визнання гаражу об`єктом нерухомого майна , як вище зазначалося унеможливлює вільний доступ до кабельних ліній електропередач, що у випадку аварій або необхідності ремонту чи планового обслуговування може призвести до негативних наслідків для стабільного функціонування гаражно-кооперативної інфраструктури.
Підсумовуючи викладене Автогаражний колектив «Восход» просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 26 травня 2025 року, та постановити нове про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , просить задовольнити в повному обсязі.
Від ОСОБА_2 надійшли відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_1 та Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний колектив «Восход» у яких позивач за первісним позовом посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить скарги залишити без задоволення.
Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРК № 869824 від 13.09.2021 року спадкоємцем майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер18.12.2020, є його дочка – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Жук Т.П., зареєстрованого в реєстрі за № 771. Спадщина складається з гаражу літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв. м, який розташований в АДРЕСА_4 . Спадкове майно належало спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_4 , виданого Управлінням Житлово-комунального господарства м. Полтава 13.02.2009 року, зареєстрованого в Приватному підприємстві Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в реєстровій книзі № 22 під № 5022, реєстраційний номер 26428686 .
Право власності на вказаний гараж за ОСОБА_2 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.09.2021 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію .
Відповідно до Технічного паспорту на гараж № 76 сект. 9 майд. 1 від 25.06.2021 року гараж літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв.м, який розташований в АДРЕСА_1 , автогаражний колектив «Восход», збудований 1994 року на фундаменті з цегляними стінами та металевою покрівлею, також має цегляний погріб з залізобетонним перекриттям .
Відповідно до Акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального гаража від 08.11.2006 року, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної в місті Полтаві ради від 14.11.2006 року № 422, гараж № НОМЕР_3 побудований на майданчику № НОМЕР_1 у секторі № 9 автогаражного колективу «Восход» по АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_4 , мешканцем АДРЕСА_5 , був введений в експлуатацію .
Відповідно до довідки АК «Восход» № 288 від 14.06.2006 року ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 побудував гараж в автоколективі «Восход» на площадці № 1, сектор 9, гараж № НОМЕР_3 згідно рішення Октябрського райвиконкому за № 58 від 14.02.2006 року. Адреса автоколектива: вул. Шилівська, 36а.
Відповідно до Витягу із рішення Виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради від 14.11.2006 року «Про прийом в експлуатацію гаражів» виконком вирішив затвердити акт приймальної комісії та прийняти в експлуатацію гараж № НОМЕР_3 , побудований на майданчику № НОМЕР_1 у секторі № 9 автогаражного колективу «Восход» по АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_4 , мешканцем АДРЕСА_5 . Вказане рішення ухвалене на підстави наданих заявником правовстановлюючих документів: заяви від 02.11.2006 року; рішення Октябрського райвиконкому за № 58 від 14.02.2006 року «Про затвердження списків автогаражного колективу «Восход», що на вул. Шилівській, 36А; техпаспорту на гараж 1994 року будівництва .
На адвокатський запит № 99 від 30.09.2022 року «АГК Восход» повідомив, що за наявної у кооперативі документації гараж (машино-місце) № НОМЕР_3 , сектор 9, майданчик 1 згідно розписки від 14.06.2006 року був відчужений його попереднім власником (членом кооперативу) ОСОБА_4 громадянину ОСОБА_1 , за що останнім, згідно розписки, було сплачено відповідні кошти. Починаючи з червня 2006 року і по поточний рік включно гр. ОСОБА_1 сплачуються відповідні членські внески до «АГК Восход» і, відповідно, здійснюється користування зазначеним об`єктом згідно його цільового призначення .
Згідно з розписки від 14.06.2006 року, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 «…авансом в сумі 5555 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень за гараж в автоколективі «Восход» №76. Надалі вважати власником зазначеного гаража ОСОБА_1 . Я і члени моєї родини в подальшому не матимуть ніяких претензій на право власності цього гаража. Оформлення документів на право власності ОСОБА_1 гарантую» .
На адвокатський запит № 100 від 30.06.2023 року АГК «Восход» повідомив 25.07.2023 року за № 29, що «… рішення (про виключення ОСОБА_4 та включення ОСОБА_1 …) були прийняті на загальних зборах Обслуговуючого кооперативу «Автогражний колектив Восход» в 2006 році, за результатом розгляду відповідних заяв, голосування за порядком денним та подальшої фіксації цього у відповідному протоколі загальних зборів…
Станом на сьогодні, за спливом строків зберігання, зазначені вище рішення (протоколи) загальних зборів не збереглися, а тому не можуть бути наданими на адвокатський запит…» .
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено перелік речових прав, похідних від права власності:
право користування (сервітут);
інші речові права відповідно до закону.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Відтак, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРК № 869824 від 13.09.2021 року спадкоємцем майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його дочка – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Жук Т.П., зареєстрованого в реєстрі за № 771. Спадщина складається з гаражу літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв. м, який розташований в АДРЕСА_1 , автогаражний колектив «Восход», гараж НОМЕР_3 , майданчик НОМЕР_1 , сектор НОМЕР_2 , Полтавської області. Спадкове майно належало спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_4 , виданого Управлінням Житлово-комунального господарства м. Полтава 13.02.2009 року, зареєстрованого в Приватному підприємстві Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в реєстровій книзі № 22 під № 5022, реєстраційний номер 26428686 .
Крім цього встановлено, що право власності на вказаний гараж за ОСОБА_2 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.09.2021 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У справі також вбачається , що ОСОБА_1 вважаючи спірний гараж своєю власністю на підставі розписки від 14.06.2006 року , дійсно чинить ОСОБА_2 перешкоди у користуванні майном та не визнає її права власності на гараж.
За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність факту чинення позивачці з боку відповідача перешкод у користуванні майном належного їй на праві власності є обґрунтованим.
Враховуючи те, що гараж літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв. м, який розташований в АДРЕСА_1 , автогаражний колектив «Восход» належить позивачу на праві власності і вона, як власник майна, має право користуватися та розпоряджатися спірним майном, проте відповідач чинить їй перешкоди у користуванні таким майном, колегія суддів дійшла висновку про обгрнутованість задоволення позовних вимог шляхом звільнення відповідачем гаража та  видачі їй ключів від замка ( замків ) вхідних дверей спірного гаража, оскільки саме таким чином можливо поновити право ОСОБА_2 на користування спірним майном. 
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна, а також визнання за добросовісним набувачем права власності на гараж
Згідно із абзацами 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 914/904/17.
Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. (пункт 13 постанови Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, пункт 12 постанови від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17 ).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановивши, що згідно наданої розписки ОСОБА_1 було передано ОСОБА_4 «…авансом в сумі 5555 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень за гараж в автоколективі «Восход» № 1-9-76. Надалі вважати власником зазначеного гаража ОСОБА_1 . Я і члени моєї родини в подальшому не матимуть ніяких претензій на право власності цього гаража. Оформлення документів на право власності ОСОБА_1 гарантую»
Проте, в подальшому а ні  ОСОБА_4 , а ні сам ОСОБА_1 не вчиняли дій щодо оформлення документів на право власності ОСОБА_1 на спірний гараж.
Натомість, гараж літ. Б-1 з погрібом літ. б, загальною площею 23,7 кв. м., який розташований в АДРЕСА_6 (один), сектор 9 (дев`ять), Полтавської області на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_4 , виданого Управлінням Житлово-комунального господарства м. Полтави від 13.02.2009 року, зареєстрованого в Приватному підприємстві Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в реєстровій книзі № 22 під № 5022, реєстраційний № 26428686 належав ОСОБА_4 .
Відповідно з 2006 року ( момент написання розписки) до 2021 року  ОСОБА_1 не вчинялися дії з метою з`ясування обставин щодо оформлення відповідних правовстановлюючих документів на гараж. Суд критично ставиться до розписки про надання «авансу» як до підстави набуття права власності, адже остання не відповідає вимогам ст. 655-657 ЦК України. Позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів про визнання договору купівлі-продажу ( вчиненого у формі розписки зі слів ОСОБА_1 ) укладеним. 
Окрім того, визнання недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_2 на спірне майно не поновить прав ОСОБА_1 у разі їх порушення , адже останній не є спадкоємцем ОСОБА_4 право власності якого на гараж було зареєстроване ще в 2009 році та ніким не оспорювалось. 
Інші наведені в апеляційних скаргах доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний колектив Восход» – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 26 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: О.А.Лобов

О.В.Чумак