ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

14.07.2026	м. Суми	Справа № 920/630/26	

Господарський суд Сумської області у складі судді Вдовенко Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників за наявними матеріалами справу № 920/630/26
за позовом Відділу освіти Роменської міської ради Сумської області (вул. Соборна, буд. 41, м. Ромни, Сумська область, 42000),
до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 155, м. Суми, 40000),
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ),
про стягнення 190 200 грн 00 коп.,

УСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 190 200 грн 00 коп. заборгованості за спожиту військовою частиною електричну енергію за грудень 2025 року відповідно до договору про відшкодування витрат з надання послуг електропостачання № 637 від 15.09.2025, укладеного між сторонами.
Ухвалою від 21.05.2026 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/630/26, визначив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; надав позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив; надав відповідачу семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.
Згідно зі ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 21.05.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача 21.05.2026, що підтверджується довідкою Господарського суду Сумської області.
10.06.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 3076 від 10.06.2026), в якому просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити повністю. Відповідач зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів направлення та отримання відповідачем акта наданих послуг за грудень 2025 року у порядку, передбаченому договором № 637. За цих обставин відповідач був позбавлений можливості здійснити передбачені договором дії щодо перевірки розрахунків та реалізації процедури відшкодування витрат, визначеної сторонами у договорі. Крім того, акт наданих послуг не відповідає умовам договору та не може вважатися належним доказом обсягу та вартості наданих послуг, оскільки не містить погодження військовою частиною передбаченого п. 2.5 договору, що свідчить про недотримання сторонами порядку оформлення первинних документів. За відсутності погодження військовою частиною акт не підтверджує належним чином факт прийняття послуг та узгодження їх вартості відповідачем. Щодо посилання позивача на лист військової частини № НОМЕР_2 від 30.03.2026 відповідач зазначає, що лист не містить відомостей про конкретні акти, їх реквізити, дати складання, розрахункові періоди, суми нарахувань та дати їх направлення відповідачу. Зі змісту листа неможливо встановити, чи стосуються зазначені в ньому акти саме послуг електропостачання за грудень 2025 року, які є предметом спору у даній справі. Позивачем не надано доказів направлення акта наданих послуг рекомендованим поштовим відправленням, засобами електронного документообігу або іншим способом, який дозволяв би достовірно встановити дату його отримання відповідачем. Тобто визначити початок перебігу строку, передбаченого пунктом 2.2 договору, є неможливим. Щодо посилання позивача на відповідь на претензію як на доказ визнання заборгованості відповідач зазначає, що у відповіді на претензію не визнавав заборгованість, не підтверджував настання строку виконання спірного грошового зобов`язання та не погоджувався з наявністю правових підстав для стягнення заявленої суми у судовому порядку. Наведені у відповіді пояснення щодо неможливості здійснення видатків наприкінці бюджетного періоду мали виключно інформаційний характер та стосувалися особливостей бюджетного фінансування діяльності відповідача. Відповідач зазначає, що КЕВ м. Суми є державною установою, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України через Міністерство оборони України. Відділ не формує самостійно фінансовий ресурс та не має повноважень здійснювати видатки поза межами доведених бюджетних асигнувань.
10.06.2026 відповідач подав клопотання (вх. № 2744 від 10.06.2026), в якому просить суд поновити процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву, у зв`язку з об`єктивними обставинами, які не залежали від волі відповідача, а саме дією правового режиму воєнного стану, складною безпековою ситуацією на території Сумської області, регулярними повітряними тривогами, ракетними обстрілами та атаками безпілотних літальних апаратів, що суттєво впливають на режим роботи установи.
Ухвалою від 11.06.2026 господарський суд поновив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та прийняв відзив до розгляду; відповідно до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військову частину НОМЕР_1 ; зобов`язав відповідача - у строк до 17.06.2026 надіслати третій особі відзив на позовну заяву з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу; докази надсилання подати суду; встановив третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали суду для подання пояснень щодо позову та відзиву відповідно до ст. 168 ГПК України.
Копія ухвали суду від 11.06.2026 доставлена до електронного кабінету третьої особи 12.06.2026, що підтверджується довідкою Господарського суду Сумської області.
15.06.2026 відповідач подав докази направлення третій особі відзиву на позовну заяву в електронний кабінет (заява вх. № 3180 від 15.06.2026).
24.06.2026 позивач подав відповідь на відзив (вх. № 3377 від 24.06.2026), в якій зазначає, що акт наданих послуг за грудень 2025 року на суму 190 200,00 грн, належним чином погоджений військовою частиною (лист № 25792 від 30.03.2026), був направлений відповідачу в електронному вигляді. Електронний лист із відповідним актом надіслано з електронної адреси позивача (osvitaromny@ukr.net) на офіційну електронну адресу відповідача (kev_sumy@post.mil.gov.ua).
Згідно зі ст. 251 ГПК України позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
В ухвалі про відкриття провадження у справі від 21.05.2026 господарський суд надав позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив.
Суд встановив, що позивач отримав відзив на позовну заяву 10.06.2026, відзив прийнятий судом до розгляду ухвалою від 11.06.2026, позивач подав відповідь на відзив 24.06.2026, з пропуском семиденного строку.
Відповідно до ст. 2, 119 ГПК України, враховуючи рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022 щодо роботи судів в умовах воєнного стану, встановлення різного роду строків, їх продовження, для всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи, суд продовжує позивачу строк для подання відповіді на відзив та приймає відповідь на відзив до розгляду.
24.06.2026 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив (вх. № 3383 від 24.06.2026), в якій зазначає, що подані позивачем докази у вигляді скріншота електронної пошти не є достатніми для безумовного підтвердження змісту та предмета електронного листування та не дозволяють перевірити належність саме спірного акта як предмета направлення. Крім того, у сфері бюджетних розрахунків та казначейського обслуговування здійснення оплати за бюджетні кошти вимагає належного оформлення первинних документів, які підтверджують господарську операцію. Скановані копії документів самі по собі не є достатніми для проведення бюджетного платежу без наявності належним чином оформленого первинного документа, що відповідає вимогам бухгалтерського обліку та казначейського обслуговування. Отже, навіть за умови наявності у позивача електронної копії документа, це не підміняє собою обов`язку доведення належного оформлення та погодження акта наданих послуг у порядку, передбаченому договором та вимогами бюджетного законодавства.
25.06.2026 позивач подав клопотання (вх. № 3418 від 25.06.2026) про долучення доказів. Позивач зазначає, що 23.12.2025 засобами електронного зв`язку з поштової скриньки позивача на офіційну електронну адресу відповідача було направлено акт наданих послуг за спірний період. Наданий суду скріншот з поштового сервісу ukr.net містить повну та вичерпну інформацію: дату відправлення (23.12.2025), точний час, адреси відправника та одержувача, а також назву вкладеного файлу, яка ідентифікує саме спірний акт. На спростування заперечень відповідача, позивач додає до матеріалів справи оригінал електронного документа - файл електронного листа від 23.12.2025 у форматі .eml через систему «Електронний суд». Зазначений файл містить повні технічні заголовки (метадані) транспортного сервера, які дозволяють суду та сторонам достеменно перевірити дату, час відправлення, точні адреси комунікації, а також автентичність та незмінність вкладеного файла - акта наданих послуг.
Третя особа пояснень щодо позову та відзиву у встановлений судом строк не подала. 
За приписами ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. 

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. 
15.09.2025 між сторонами укладений договір № 637 предметом якого є відшкодування відповідачем витрат, які поніс позивач за спожиту військовою частиною електричну енергію від користування приміщеннями загальною площею 881,9 м2, що розташовані за адресою: Сумська область, м. Ромни та передані у спільне користування згідно з договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності № 329 від 17.01.2025.
Відшкодування витрат балансоутримувачу за електричну енергію здійснює платник у обсягах, спожитих військовою частиною (п. 2.1. договору).
Відповідно до п. 2.2. договору балансоутримувач виставляє платнику за спожиту електричну енергію акт наданих послуг. Протягом 10 банківських днів з моменту отримання акту наданих послуг та за умови своєчасного надходження коштів на розрахунковий рахунок платника, останній проводить відшкодування витрат за спожиту електричну енергію у обсягах, зазначених у акті наданих послуг, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок балансоутримувача на підставі акту наданих послуг. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок здійснюється протягом 7 банківських днів з дня надходження коштів на реєстраційний рахунок платника на відповідне цільове призначення.
Згідно з п. 2.5. договору розмір компенсації витрат за спожиту електроенергію розраховується балансоутримувачем відповідно до рахунків, наданих енергопостачальною організацією, та показників лічильників спожитої військовою частиною електроенергії. Періодичність відшкодування витрат за спожиту електричну енергію, з урахуванням проведення нарахування, встановлюється як щомісячна. Балансоутримувач повинен щомісячно до 10 числа місяця, який є наступним після розрахункового, надавати рахунки та акти наданих послуг з обов`язковим зазначенням погодження військової частини.
Відповідно до п. 2.3. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 11.11.2025, вартість відшкодування на період дії договору розрахована виходячи з тарифів на момент початку дії договору та складає 1 465 823 грн 18 коп. без ПДВ.
Умови договору набувають чинності з моменту підписання договору і діють до 31.12.2025, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Сторони, керуючись ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, домовились, що умови договору, у тому числі і порядок оплати, застосовуються до відносин, що виникли між ними з « 01» січня 2025 року, у зв`язку з тим, що балансоутримувачем з цього часу фактично надавалися послуги передбачені цим договором (п. 3.1., 3.2. договору).
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач порушив договірні зобов`язання щодо оплати відшкодування за грудень 2025 року, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 190 200 грн 00 коп. 
Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 526, 629 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Суд зазначає, що у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Відповідно до ст. 73, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Суд встановив, що згідно з актом надання послуг за грудень 2025 року сума відшкодування витрат за електричну енергію становить 190 200 грн. Акт підписаний позивачем. 
Відповідний акт направлений позивачем відповідачу на електронну адресу 23.12.2025, що підтверджується скріншотами з екрану електронної пошти позивача (оригінал електронного повідомлення з електронної пошти з відомостями про дату направлення наданий позивачем разом з клопотанням від 25.06.2026). 
У листі від 30.03.2026 у відповідь на лист-претензію позивача від 20.03.2026 № 01-21/371 військова частина підтвердила, що дійсно спожила електричну енергію на суму вказану в листі позивача (за грудень 2025 року вартістю 190 200 грн). Також військова частина повідомила позивача про передачу актів відповідачу з відміткою про погодження. 
У відповіді від 02.04.2026 на претензію позивача від 17.03.2026 відповідач щодо заборгованості за грудень 2025 року в сумі 190 200 грн зазначив, що відповідні акти були подані наприкінці бюджетного періоду, коли бюджетні асигнування на 2025 рік були повністю використані. Відповідно до бюджетного законодавства КЕВ м. Суми був позбавлений можливості взяти нові бюджетні зобов`язання та здійснити оплату без порушення закону. 
Тобто, відповідач підтвердив отримання акту за грудень 2025 року наприкінці бюджетного періоду, жодних заперечень щодо обсягів чи вартості електричної енергії спожитої військовою частиною виставленої до відшкодування, щодо відсутності погодження військової частини відповідач не висловив. 
За вказаних обставин, з урахуванням вірогідності доказів, суд вважає безпідставними доводи відповідача про неотримання акту, відсутність погодження військової частини. 
Суд зауважує, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.
У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.
Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.
Непослідовність позиції відповідача, зокрема вказівка у відповіді на претензію на неможливість сплати заборгованості за грудень 2025 року в розмірі 190 200 грн у зв`язку з тим, що акти були подані наприкінці бюджетного року, а потім заперечення факту отримання акту після звернення позивача з позовом до суду, свідчить про недобросовісність поведінки відповідача.
Відповідач не сплатив відшкодування у встановлений договором строк, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача. Заборгованість становить 190 200 грн.
Щодо вказівки відповідача у відповіді на претензію на відсутність бюджетних асигнувань наприкінці 2025 року суд зазначає, що з урахуванням приписів ст. 96, 617 Цивільного кодексу України відповідач як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором, і такі обставини не є підставою для звільнення від обов`язку сплати відшкодування. На затримку бюджетного фінансування (п. 2.2. договору) відповідач не вказує. 
Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати відшкодування, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 190 200 грн 00 коп. заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір, що становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивач подав позовну заяву в електронній формі через електронний суд. За подання позовної заяви до суду сплатив судовий збір в сумі 3328 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті (в тому числі позовної заяви майнового характеру), в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2662 грн 40 коп. (судовий збір, що підлягав сплаті за подання позовної заяви з урахуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору) покладаються на відповідача.
Щодо судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви в сумі 665 грн 60 коп. (внесений в більшому розмірі, ніж встановлено законом) суд зазначає, що за приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.
Керуючись ст. 2, 13, 123, 129, 231, 232, 233-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 155, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 26622590) на користь Відділу освіти Роменської міської ради Сумської області (вул. Соборна, буд. 41, м. Ромни, Сумська область, 42000, код ЄДРПОУ 02147919) 190200 грн 00 коп. заборгованості, 2662 грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. 241, 256, 257 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення підписане суддею 14.07.2026.

Суддя	Д.В. Вдовенко