Справа № 369/7800/26
Провадження № 2/369/12011/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
16.09.2026 року         м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді    Дубас Т.В.,
при секретарі     Мосійчук А.С., 
розглянувши у приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС»  (далі – ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС») через підсистему «Електронний суд» звернулось з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 03.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» (далі – ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ») (у якості Кредитодавця) та ОСОБА_1 (у якості Позичальника) укладено Договір про надання кредиту № 3919618 на суму 5 000 грн.
ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» направлено відповідачу електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного договору № 3919618 від 03.09.2020.
За цим договором, Кредитодавець надає Позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а Позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору. Кредит надається в національній грошовій одиниці України – гривні, шляхом безготівкового перерахування коштів на картковий рахунок позичальника не пізніше кінця робочого дня Кредитодавця наступного за днем підписання договору.
ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» виконало взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором № 3919618 від 03.09.2020. Натомість, відповідач свої вимоги за договором не виконала та кредит не повернула.
29.10.2025 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Секвоя Капітал» був укладений Договір факторингу № 29/10-2025.
31.10.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» укладений Договір факторингу №ДФ-31102025.
Згідно вказаних договорів факторингу відбулось відступлення права вимоги Кредитним договором № 3919618 від 03.09.2020.
Як зазначено представником позивача сума боргу відповідача перед новим кредитором - ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» становить 33 715 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5 000 грн., заборгованість за відсотками становить 28 715 грн., заборгованість за комісіями становить 0 грн., заборгованість за пенею становить 0 грн.
У зв`язку з чим представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» заборгованість за Кредитним договором №3919618 від 03.09.2020 у розмірі 33 715 грн., судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 
Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлялась у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб, причини неявки суду не відомі.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступні підстави.
Як вбачається із матеріалів справи, що 03.09.2020 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» (у якості Кредитодавця) та ОСОБА_1 (у якості Позичальника) укладено Договір про надання кредиту № 3919618 на суму 5 000 грн.
ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» направлено відповідачу електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного договору № 3919618 від 03.09.2020.
За цим договором, Кредитодавець надає Позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а Позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору. Кредит надається в національній грошовій одиниці України – гривні, шляхом безготівкового перерахування коштів на картковий рахунок позичальника не пізніше кінця робочого дня Кредитодавця наступного за днем підписання договору.
За змістом ст. ст. 626, 628 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 12 ст. 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору – ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію».
Отже, вказаний Договір про надання кредиту від 03.09.2020, укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства.
29.10.2025 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Секвоя Капітал» був укладений Договір факторингу № 29/10-2025.
31.10.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» укладений Договір факторингу №ДФ-31102025.
Згідно вказаних договорів факторингу відбулось відступлення права вимоги за Кредитним договором № 3919618 від 03.09.2020.
Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за вищевказаним Кредитним договором № 3919618 від 03.09.2020.
Проте, ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду з даним позовом та для підтвердження своєї позиції позивач мав би надати до суду належні докази з приводу фактичного виконання кредитором (ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ») обов`язку переказу коштів на відповідний картковий рахунок відповідача, що передбачено п.1.4. Договору про надання кредиту № 3919618, а саме первинні бухгалтерські документи з даного приводу. В той же час такого обов`язку позивачем дотримано не було.
На підтвердження зарахування коштів за Договором про надання кредиту представник позивача надав до суду Детальний (щоденний) розрахунок заборгованості за Договором про надання кредиту № 3919618 від 03.09.2020 станом на 29.10.2025 та довідку ТОВ «ФК «Елаєнс» від 02.11.2024 про надання послуг з переказу грошових коштів на картку: НОМЕР_1 .
Проте, розрахунок заборгованості не є доказом наявності заборгованості по договору, оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст. 76 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом.
Посилання представника позивача на такі розрахунки як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованим, оскільки розрахунки заборгованості є внутрішніми документами фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17.
Із вищезазначеної довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 02.11.2024 про надання послуг з переказу грошових коштів на картку: НОМЕР_1  не можливо ідентифікувати належність відповідного рахунку саме відповідачу, і як наслідок – встановити чи отримувала ОСОБА_1 кредитні кошти на нього.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Фактично позивачем не надано належних та допустимих доказів видачі позичальнику кредиту у заявленій сумі, а саме: меморіальний ордер чи інший первинний бухгалтерський документ, що підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника первісним кредитором, виписки з рахунку кредитора за дату виплати коштів відповідачу відповідно до ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», ч. 2 ст. 78 ЦПК України.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу матеріали справи не містять, відтак такі твердження позивача не можуть бути прийняті судом. За таких умов у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів.
В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на позивача.
На підставі вищевикладеного, ст. ст. 626, 628, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 12, 76-77, 82, 141, 263-265, 279-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справ, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         Тетяна ДУБАС