Дата документу 09.07.2026
Справа № 334/6134/26
Провадження № 2-а/334/96/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 липня 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
за участю: представника позивача адвоката Білоуса С.А., представника відповідача Крамаренка А.А.,
встановив:
представник позивача адвокат Білоус С.А. звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить поновити строк ОСОБА_1 на оскарження дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 від 13.05.2026 № 554 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 25 500 гривень і закрити провадження у справі.
Позов обґрунтував тим, що 13.05.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, за результатами чого винесено оскаржувану постанову. 15.06.2026 позивач із застосунку «Дія» дізнався про наявність виконавчого провадження № 81247950 з примусового виконання оскаржуваної постанови. Позивач не згодний з оскаржуваною постановою та вважає її не законною. Він не був присутній при розгляді справи про адміністративне правопорушення, оскільки не знав про наявність такої. 08.05.2026 ОСОБА_1 було зупинено на вулиці працівниками поліції для перевірки військово-облікових документів. Після перевірки документів працівниками поліції було встановлено необхідність проходження ВЛК, для чого ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , представники ТЦК повідомили йому про необхідність проходження ВЛК на протязі наступних 7 днів, після чого він заповнив анкету та його відпустили. Будь-яких направлень, повідомлень, протоколів чи інших документів йому не видавали. Про притягнення його до адміністративної відповідальності також не попереджали. Незадовго до затримання позивач мав травму ноги. Лікування проводилось стаціонарно з 07.02.2026 по 16.02.2026. Наступного дня після затримання позивач направився до КНП «Сімейний лікар» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області для проходження ВЛК за направленням ІНФОРМАЦІЯ_3 № 293117 від 09.05.2026, яке отримав самостійно. Дата початку огляду 11.06.2026. За результатом проходження ВЛК від 18.06.2026 ОСОБА_1 визнаний придатним до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. Про складання матеріалів про адміністративне правопорушення за фактом, нібито, неприбуття для проходження медичного огляду ВЛК його не повідомляли, при складанні протоколу та постанови присутній не був. 
Представником відповідача Крамаренком А.А. поданий відзив, в якому він позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 до 08.05.2026 не прибув для проходження медичного огляду ВЛК для визначення придатності до військової служби. Уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 08.05.2026 № 366, в якому сповіщено позивача про місце і час розгляду справи, а саме 02.04.2026 о 09.00 годині в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від пояснень відмовився. Вину свою не визнав. Належних та допустимих доказів щодо поважних причин не проходження ОСОБА_1 медичного огляду ВЛК не надав. На розгляд справи не з`явився. Про місце, дату та час розгляду справи попереджений належним чином, що підтверджується протоколом. Від підписання протоколу та отримання його другого примірника відмовився, що було зафіксовано у присутності свідків. При розгляді матеріалів справи встановлено, що поважні причини не проходження медичного огляду ВЛК відсутні. Своїми діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Проходження позивачем ВЛК 18.05.2026 жодним чином не спростовують факт того, що він до 08.05.2026 не прибув для проходження медичного огляду ВЛК для визначення придатності до військової служби. Направлення № 7293117 на проходження ВЛК було сформовано 09.05.2026 - наступного дня після складання протоколу про адміністративне правопорушення. Оскаржувану постанову було направлено позивачу засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом за відомою адресою: АДРЕСА_2 . Вказане поштове відправлено повернулося з відміткою «По закінченню встановленого терміну зберігання». Тобто позивач навмисно не отримав поштове відправлення з постановою. Таким чином оскаржувана постанова винесена з додержанням вимог чинного законодавства України, а тому позовна заява задоволенню не підлягає.
Представником позивача подана відповідь на відзив, яку суд не бере до уваги, оскільки відповідно до частини першої статті 269 КАС України у справах, визначених статтею 286 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
Ухвалою про відкриття провадження у справі від 01.07.2026 поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження у справі. Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_2 справу про адміністративне правопорушення, в якій ухвалено оскаржувану постанову. Витребувані докази подані суду разом з відзивом.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив.
Представник позивача адвокат Білоус С.А. позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримав. Пояснив, що оскільки оскаржувана постанова була повернута відповідачу за закінченням встановленого терміну зберігання, вона фактично не отримана позивачем. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту не проходження ОСОБА_1 медичного огляду ВЛК для визначення придатності до військової служби. Зокрема, процедурі проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби передує виклик військовозобов`язаного до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою проходження медичного огляду, а саме надсилання чи вручення повістки із зазначенням, у тому числі, мети виклику, місця, дня і часу явки за викликом. 
Представник відповідача Крамаренко А.А. позов не визнав за обставин, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно з протоколом № 366 про адміністративне правопорушення від 08.05.2026, складеного інструктором мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 сержантом ОСОБА_3 , своєчасно до 08.05.2026 військовозобов`язаний ОСОБА_1 не прибув для проходження військово-лікарської комісії, чим порушив вимоги абзацу 4 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьої статті 210-1 КУпАП.
У протоколі зазначено, що позивачу були роз`ясненні положення статті 63 Конституції України та права і обов`язки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що передбачені статтею 268 КУпАП; крім того йому повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 09.00 годині 13.05.2026 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Від пояснення та підписання протоколу, його отримання відмовився у присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
У подальшому, постановою № 554 за справою про адміністративне правопорушення від 13 травня 2026 року, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУПАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.
Відповідно до змісту вказаної постанови ОСОБА_1 на розгляд справи про адміністративне правопорушення не з`явився.
Також в оскаржуваній постанові зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 08.05.2026 № 366 встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 до 08.05.2026 не прибув для проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби. Своїми діями порушив вимоги частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема, громадян зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідачем також поданий список № 15.05.2026 згрупованих відправлень «Рекомендований лист», відповідно до якого оскаржувана постанова була направлена позивачу за адресою: АДРЕСА_2 , номер відправлення R067173492640.
Згідно з результатом відстеження поштового відправлення рекомендований лист повернутий ІНФОРМАЦІЯ_4 за закінченням встановленого терміну зберігання.
Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Статтею 7 КУпАП закріплений принцип забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення. Частинами 1 – 4 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом; додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Стаття 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частина третя вказаної статті передбачає, зокрема, накладення штрафу на громадян за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Так відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період – це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», в Україні введено воєнний стан.
Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі – Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі – підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до визначень, зазначених у статті 1 Закону № 3543-XII мобілізація – це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту – на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Особливий період – період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. (частини друга та п`ята статті 4 Закону № 3543-XII).
Статтею 22 Закону № 3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
У пункті 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі – Порядок № 560), зазначено, що резервісти та військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Резервісти або військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються. Особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію. Громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд. У разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.
Пунктом 74 Порядку № 560 передбачено, що військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, в тому числі ті, які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видаються направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформовані відповідно до пункту 74-1 цього Порядку. За бажанням військовозобов`язаних та резервістів такі направлення надсилаються в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста.
Відповідно до вищевказаних приписів законодавства медичному огляду військовозобов`язаного для визначення придатності до військової служби передує його виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, а також вручення йому направлення для проходження медичного огляду.
Пунктом 41 Порядку № 560 передбачено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
На виконання ухвали про відкриття провадження у справі від 01.07.2026 в частині витребування у ІНФОРМАЦІЯ_2 справи про адміністративне правопорушення, в якій ухвалено оскаржувану постанову, представником відповідача подані суду постанова № 554 за справою про адміністративне правопорушення від 13 травня 2026 року, протокол № 366 про адміністративне правопорушення від 08.05.2026, список № 15.05.2026 згрупованих відправлень «Рекомендований лист» та конверт рекомендованого листа № R067173492640.
Вказані докази не містять інформації про направлення відповідачем позивачу повістки про виклик для направлення для проходження медичного огляду, а також про вручення направлення для проходження медичного огляду, а отже відповідачем не доведені вищевказані обставини.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що бездіяльність позивача не містить об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, яка полягає у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, зокрема, у не проходженні медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Суд дійшов висновку про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи вищевказане та задоволення позову із зазначених судом підстав, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи сторін.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку із задоволенням позову та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України про судовий збір, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в дохід держави судового збору в сумі 665,60 гривень.
Керуючись статтями 6 - 9, 139, 244 - 246, 250, 286 КАС України, суд
ухвалив:
позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 13.05.2026 № 554 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП на накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 25 500 гривень.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП закрити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати в сумі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 копійок, які складаються із судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд міста Запоріжжя або безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення.
Повне рішення складене 13 липня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя М.В. Фетісов