ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2026 Справа № 914/1132/26 
Господарський суд Львівської області у складі судді Ділай У.І. розглянувши матеріали 
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Зерносталь”
Про відшкодування витрат на правничу допомогу у справі №914/1132/26
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Зерносталь”, м. Миколаїв, Миколаївська обл.,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Вілатекс-ТК”, м. Львів
про: стягнення 8 691 624, 73 грн
встановив:
09.07.2026 Господарським судом Львівської області (у складі судді О.Д.Запотічняк) винесено рішення у справі №914/1132/26, відповідно до якого в позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Вілатекс-ТК” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Зерносталь” 8 691 624, 73 грн та 104 299, 49 грн судового збору. Зобов`язано позивача подати докази понесених витрат на правову допомогу згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).
13.07.2026 від позивача до суду надійшла заява про відшкодування витрат на правничу допомогу.
У зв`язку із відпусткою судді О.Д.Запотічняк відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2026, вказану заяву у справі №914/1132/26 розподілено судді У.І.Ділай.
Ухвалою від 15.07.2025 прийнято до розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення. Розгляд заяви ухвалено здійснювати без призначення судового засідання та виклику сторін. 
16.07.2025 від відповідача до суду надійшли заперечення на заяву .
Розглянувши подану заяву та матеріали справи, судом встановлено, що в позовній заяві ТОВ “Зерносталь” зазначало про суму сплаченого судового збору, а також, що в разі збільшення розміру судових витрат позивачем будуть надані документи щодо витрат на професійну правничу допомогу. До Господарського суду Львівської області надійшла заява, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 48000,00грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження надання послуг професійної правничої допомоги заявником надано: копію договору про надання правничої допомоги від 11.04.2026 з додатками; копію акту приймання-передачі наданих послуг від 13.07.2026; копію ордеру на надання правничої допомоги серії АА №0060102 від 05.05.2026, виданого на ім`я адвоката Л.Л.Макарчука.
Розрахунок витрат позивача на професійну правничу допомогу складається з:
- підготовка позовної заяви, збір доказів, формування правової позиції – 10000,00 грн.
- прийняття участі в судових засіданнях 13.05.2026, 26.05.2026, 30.06.2026, 08.07.2026 та 09.07.2026 – 20 000,00 грн.
- підготовка письмових пояснень від 12.05.2026 – 3 000,00 грн.
- підготовка письмових пояснень від 25.05.2026 – 3 000,00 грн.
- підготовка заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - 1000,00 грн.
- підготовка клопотання про огляд оригіналів доказів від 12.05.2026 - 1 000,00 грн.
- у зв`язку із задоволенням позову по справі № 914/1132/26 клієнт сплачує на користь Бюро гонорар успіху у розмірі 10 000,00 грн одноразовим платежем.
Відповідач заперечив проти поданої заяви, зазначивши, що в наявних у матеріалах справи заявах по суті справи відсутнє зазначення позивачем орієнтовного розрахунку суми понесених чи очікуваних витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи.
На думку відповідача, обумовлений ТОВ “Зерносталь” та адвокатським бюро "гонорар успіху" не відповідає критерію необхідності у зв`язку з розглядом даної справи в господарському суді, та як наслідок, свідчить про відсутність підстав для покладення на ТОВ “Вілатекс-ТК” відшкодування гонорару успіху, який узгоджений на власний розсуд позивачем “Зерносталь” з адвокатським бюро в межах домовленості викладеній у договорі про надання правничої допомоги від 11.04.2025 і додатку до нього. Вказана умова має на меті не компенсаційний характер в розумінні ст. 126 ГПК України, а намір збагачення та отримання позивачем в такий спосіб майнової вигоди, з урахуванням обізнаності представника з результатом розгляду справи судом першої інстанції та змістом прийнятого рішення.
Щодо включення витрат пов`язаних зі збором доказів - відповідач звернув увагу, що до позовної заяви долучено лише копію платіжної інструкції №777489079899482 від 10.10.2025, проте не надано інших доказів, які наявні у ТОВ “Зерносталь”. При підготовці позову представник позивача приховав наявні у нього докази, не повідомив господарському суду фактичні обставини спірних правовідносин, не надав вищевказані докази, а також не повідомив про вчинені ТОВ “Зерносталь” перед зверненням із позовом до господарського суду у спірних правовідносинах дії, що не може вважатись добросовісною поведінкою сторони.
Стосовно нарахованих представником позивача витрат, які пов`язані із підготовкою клопотання про огляд оригіналів доказів від 12.05.2026 відповідач зазначив, що представник ТОВ “Зерносталь” просив дослідити в судовому засіданні оригінал договору позики №3C/10-25/ВТК від 07.10.2025 у порядку ст. 210 ГПК України, проте господарський суд Львівської області ухвалою від 13.05.2026 зобов`язав ТОВ “Вілатекс-ТК” в порядку ст. 81 ГПК України надати суду до 22.05.2026 оригінал Договору позики №3С/10-25/ВТК від 07.10.2025. Зважаючи на вказане, нарахування витрат за підготовку клопотання про огляд оригіналів доказів від 12.05.2026 з неправильним покликанням на норму процесуального права, за міркуваннями відповідача, не може вважатись обґрунтованим та відповідати критерію необхідності при розгляді справи.
Також відповідач звернув увагу, що в розрахунку витрат на правову допомогу представником нараховано 3000,00 грн за підготовку письмових пояснень від 12.05.2026 та 3000,00 грн за підготовку письмових пояснень від 25.05.2026. Разом з тим, підготовка таких пояснень була пов`язана відсутністю у позовній заяві обставин спірних правовідносин та ненаданням документів, тобто такі були обумовлені саме діями позивача, які пов`язані із зверненням до господарського суду.
Крім цього, відповідач повідомив, що представником позивача нараховано витрати за прийняття участі в судових засіданнях 13.05.2026, 26.05.2026, 30.06.2026, 08.07.2026 та 09.07.2026 у розмірі 20 000,00 грн, у яких представник ТОВ “Зерносталь” брав участь в режимі відеоконференції, без конкретизації витраченого часу участі у кожному судовому засіданні та урахування судових засідань, у яких було оголошено перерву. Відтак, неможливо встановити фактично витрачений адвокатом час на кожне судове засідання, необхідність та реальність нарахованих витрат.
Що стосується включення у розрахунок 1000,00 грн за підготовку заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, відповідач зазначив, що підготовка та подання представником клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції не є окремим видом надання правової допомоги клієнту, а є лише способом реалізації участі у судовому засіданні і здійснюється за вибором адвоката, а тому такі витрати не можуть включатись до витрат на правничу допомогу.
Зважаючи на зазначене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні поданої заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.
При прийнятті рішення суд виходив із такого.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (ч. 2 ст. 244 ГПК України). 
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 126 ГПК України).
За приписами ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відшкодування витрат позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій (п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України”).
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Подаючи позов, ТОВ “Зерносталь” зазначало про витрати на оплату правової допомоги, які очікує понести в ході розгляду справи.
Як встановлено судом між ТОВ “Зерносталь” та Адвокатським об`єднанням «Макарчук і партнери» (надалі – адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правничої допомоги від 11.04.2025 (надалі – договір від 11.04.2025). Згідно з умовами якого, бюро приймає на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу щодо: надання правничої інформації, консультацій і роз`яснення з правових питань; складання процесуальних документів; представництва та захисту клієнта у судах всіх інстанцій і юрисдикцій.
Відповідно до розділу «Гонорар» договору від 11.04.2025, сторони погодили, що розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правничу допомогу, визначається сторонами окремим додатком, який є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 13.07.2026 адвокатське об`єднання у справі №914/1132/26 надало ТОВ “Зерносталь” такі послуги: підготовка позовної заяви, збір доказів, формування правової позиції – 10000,00 грн; прийняття участі в судових засіданнях 13.05.2026, 26.05.2026, 30.06.2026, 08.07.2026 та 09.07.2026 – 20000,00 грн; підготовка письмових пояснень від 12.05.2026 – 3000,00 грн; підготовка письмових пояснень від 25.05.2026 – 3 000,00 грн; підготовка заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - 1000,00 грн; підготовка клопотання про огляд оригіналів доказів від 12.05.2026 - 1000,00 грн; у зв`язку із задоволенням позову по справі № 914/1132/26 клієнт сплачує на користь Бюро гонорар успіху у розмірі 10000,00 грн одноразовим платежем.
Відповідач заперечив проти заявленої суми витрат на правову допомогу та просив відмовити у задоволенні поданої заяви.
Перевіривши зміст виконаних робіт та їх обсяг, включених в розрахунок вартості наданих послуг, виходячи із критерію розумності їхнього розміру, господарський суд погоджується з доводами відповідача, що не можуть бути покладені на ТОВ “Вілатекс-ТК” понесені витрати за підготовку та написання заяви про проведення судового засіданння в режимі відоконференцій та за підготовку клопотання про огляд оригіналів доказів.
Суд звертає увагу, що у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Слід також у порядку статті 86 ГПК України давати належну оцінку доказам фактичного надання стороні адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг (додаткова постанова КГС ВС від 07.12.2018 у справі № 922/749/18).
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Стосовно змісту виконаних робіт в частині участі в одному судовому засіданні, зважаючи на критерії розумності їхнього розміру, Господарський суд Львівської області приходить до висновку, що 4000,00грн за 1 судове засідання є обґрунтованою ставкою оплати послуг адвоката та заявлені витрати є співмірними зі складністю справи та зазначені вимоги відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.
Щодо стягнення "гонорару успіху" в розмірі 10000,00 грн слід зазначити таке.
У додатку № 1 до договору від 11.04.2025 передбачено вартість оплати послуги, а саме, гонорар успіху у разі прийняття судового рішення у будь-якій справі на користь ТОВ «Зерносталь» складає 10000,00грн і остаточно відображається сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг.
Розглянувши заявлену вимогу, господарський суд вважає за необхідне звернути увагу на правову позицію, яка викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.09.2022 у cправі № 915/294/21. Зокрема.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат заявлена до стягнення сума гонорару від суми незадоволених позовних вимог не може оцінюватись судом виходячи суто з такої домовленості сторін у договорі про надання правничої допомоги, у спосіб її зменшення до якогось іншого відсотку, а повинна оцінюватись на предмет її пропорційності, необхідності, неминучості порівняно з фактично понесеними витратами на правничу допомогу. 
Тобто, вирішуючи питання про розподіл судових витрат (відшкодування їх за рахунок іншої сторони) у формі "гонорару успіху", суд повинен виходити не з договору між адвокатом та клієнтом, який створює саме для них права та обов`язки, та погодженого ними розміру гонорару (в даному випадку вирахуваного ними у відсотковому співвідношенні від суми незадоволених позовних вимог), а й з пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи, які визначені адвокатським бюро та оцінені судом, зокрема з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для даної справи. Адже саме розмір витрат, понесених відповідачем на фактично надані реальні та неминучі послуги на правничу допомогу, і саме з метою досягнення певного правового результату вирішення конфлікту сторін - відмови позивачеві у позові, кореспондується з витратами, які має право відшкодувати на свою користь відповідач як судові витрати, понесені ним на сплату гонорару успіху, за рахунок позивача.
При цьому слід зауважити, що судові витрати, які за своєю суттю є додатковою оплатою за успішне завершення справи в суді ("гонорар успіху") до оплати за фактично надані послуги, про яку сторони договору про надання правової допомоги також домовились у договорі про надання правової допомоги, не можуть покладатись на сторону, на яку судові витрати іншої сторони мають бути віднесені відповідно до процесуальних норм про розподіл судових витрат, виходячи лише зі зменшення судом гонорару, який визначено сторонами цього договору на власний розсуд, без одночасної оцінки його розміру всім критеріям судових витрат на правничу допомогу, які унормовані у главі 8 "Судові витрати" ГПК України, у їх сукупності. Тобто не буде правомірним просте зменшення судом таких судових витрат у спосіб встановлення іншого (меншого) відсотку від того відсотку, який обумовлено в договорі про надання правничої допомоги щодо бази його (відсотку) нарахування.
Враховуючи наведене та визначені, зокрема, частиною п`ятою статті 129 ГПК України критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причинно пов`язаних з розглядом справи (позов задоволено), Господарський суд Львівської області дійшов висновку, що розумним та справедливим у даному випадку буде віднесення на позивача витрат у формі "гонорару успіху" в розмірі 10000,00 грн, які відповідають (1) і фактичним витратам на правову допомогу, які позивач планував понести в суді, виходячи з обсягу запланованої правової допомоги та складності справи; (2) і витратам, які фактично поніс позивач, відповідно до актів наданих послуг; (3) і витратам, які за оцінкою суду підлягають віднесенню на відповідача, виходячи з оцінки самим відповідачем та фахівцем у сфері права, з якими він мав домовленості щодо певного результату розгляду справи, з точки зору її складності, та розумної необхідності і реальності понесених судових витрат.
З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу в загальній сумі 46000,00 грн, з яких 36000,00грн (гонорару) витрат на професійну правничу допомогу (за підготовку позовної заяви, збір доказів, формування правової позиції – 10000,00 грн; прийняття участі в судових засіданнях 13.05.2026, 26.05.2026, 30.06.2026, 08.07.2026 та 09.07.2026 – 20000,00 грн; підготовка письмових пояснень від 12.05.2026 – 3000,00 грн; підготовка письмових пояснень від 25.05.2026 – 3 000,00 грн) та 10000,00 грн витрати у формі "гонорару успіху", опосередковано пов`язані з розглядом справи, втім які за оцінкою суду саме в такій сумі знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку (у пов`язаності) з розглядом справи. В задоволенні решти вимог слід відмовити. 
Також суд зазначає, що клопотання про зменшення розміру судових витрат відповідач не заявляв. Натомість подав заперечення, в яких просив повністю відмовити в задоволенні поданої заяви. Проте, зважаючи на вищезазначене, у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні поданої заяви повністю.
Керуючись 126, 129, 130, 221, 231, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд 
ВИРІШИВ:
1.Заяву позивача задоволити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЛАТЕКС-ТК» (79069, Львівська область, місто Львів, вулиця Шевченка Т., будинок 313Е, ідентифікаційний код 40872709) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОСТАЛЬ» (54055, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Садова, будинок 25А, ідентифікаційний код 45684956) 46000,00грн витрат на професійну (правничу) допомогу.
3.У задоволенні решти вимог відмовити.
4.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до розділу 4 Господарського процесуального кодексу України.
Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 27.07.2026.

Суддя  Уляна ДІЛАЙ