Справа № 420/39878/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, в якій позивач просить:
визнати протиправним рішення Міністерства оборони України про відмову у доплаті одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом №50/в від 30.05.2025 (зміст якого доведено до відома ОСОБА_1 листом від 18.06.2025), та скасувати відмову;
зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про перерахунок та виплату ОСОБА_1 різниці одноразової грошової допомоги, виходячи з загального розміру 15000000 (п`ятнадцять мільйонів) гривень, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (з урахуванням раніше виплачених сум).
Стислий виклад позиції позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що її син, солдат ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проходження військової служби, і їй первинно виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму. 
Позивач вказує, що витягом з протоколу 18 Регіональної військово-лікарської комісії №4069 причинний зв`язок смерті переглянуто та встановлено «Захворювання, яке призвело до смерті, ТАК, ПОВ`ЯЗАНЕ ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ», і що встановлення нового причинного зв`язку надає їй право на одноразову грошову допомогу в розмірі 15000000 грн згідно зі статтями 17 та 46 Конституції України і пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Позивач також зазначає, що помилка державного органу не може бути підставою для погіршення чи обмеження фінансового становища особи, і на підтвердження цього посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Broniowski v. Poland» та «Moskal v. Poland». Помилкою позивач вважає первинний висновок військово-лікарської комісії, яким не було визначено, що смерть її сина пов`язана із захистом Батьківщини.
Позивач вважає неправомірним посилання відповідача на відсутність механізму доплати, оскільки Закон України №2011-XII не містить прямої заборони на перерахунок, а застосування до випадку смерті обмежень, передбачених статтею 16-4 цього Закону щодо інвалідності, є неправомірним.
Позивач наполягає, що після встановлення військово-лікарською комісією причинного зв`язку смерті із захистом Батьківщини у відповідача відсутні дискреційні повноваження і існує лише один правомірний варіант поведінки - прийняти рішення про перерахунок та доплату одноразової грошової допомоги, а ефективним способом захисту згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є зобов`язання судом відповідача вчинити ці дії.
На підтвердження своєї позиції позивач посилається на постанову Верховного Суду від 17.07.2024 у справі №600/548/23-а.
Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та зазначає, що положення пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 поширюються лише на членів сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час виконання відповідних службових обов`язків, а не у зв`язку із захворюванням під час проходження військової служби.
Відповідач посилається на постанови Верховного Суду у справах №280/2749/24, №440/3321/23, №160/20229/22 і №240/1743/24 та зазначає, що загибель військовослужбовця в період дії воєнного стану сама по собі не є достатньою умовою для виплати одноразової грошової допомоги і має враховуватися у взаємозв`язку з іншими умовами.
Відповідач вважає, що дія Постанови №168 на спірні правовідносини не поширюється, натомість позивач має право на одноразову грошову допомогу, передбачену Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, і зазначає, що комісія при первинному розгляді документів дійшла правильного висновку про призначення допомоги саме за цим Порядком.
Відповідач також вказує, що справа №600/548/23-а не є подібною до цієї, оскільки фактичні обставини відрізняються, а механізм перепризначення допомоги, передбаченої різними нормативно-правовими актами, чинним законодавством не передбачений, з огляду на що позов задоволенню не підлягає.
Крім того, відповідач посилається на пункт 4.5 Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затверджених наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №45, та на пункти 4, 5 Порядку №975.
Стислий виклад відповіді на відзив.
У відповіді на відзив позивач вказує, що відзив підписаний Дідухом С.П., який діє на підставі довіреності в порядку передоручення від 20.08.2024 і право якого на заняття адвокатською діяльністю зупинено з 30.08.2021, а тому просить визнати відзив таким, що поданий особою, повноваження якої не підтверджені, та застосувати наслідки, передбачені частиною другою статті 167 і частиною четвертою статті 169 КАС України.
Позивач також зазначає, що відповідач будує заперечення виключно на витягу з протоколу військово-лікарської комісії №891 від 21.02.2024, ігноруючи витяг з протоколу №4069, яким попередній висновок щодо причинного зв`язку скасовано, і що саме останній документ є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 15000000 грн, а посилання відповідача на попередній витяг є юридично нікчемними.
На підтвердження права на виплату у разі смерті від захворювання позивач посилається на постанови Верховного Суду від 05.02.2025 у справі №120/17960/23 та від 17.07.2024 у справі №600/548/23-а.
Процесуальні дії у справі
Суд ухвалою від 11.12.2025 відкрив провадження у справі та вирішив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в електронній формі. Цією ж ухвалою суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - строк для подання відповіді на відзив.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 16.10.2023, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Місцем смерті зазначено: Україна, Одеська область, місто Одеса.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 23.12.2023 №5022 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, солдат ОСОБА_2 , стрілець-помічник гранатометника, у період з 01.07.2023 до 04.07.2023 брав участь у таких заходах, перебуваючи в Донецькій області, Покровському районі, м. Красногорівка. Підставою зазначено бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 від 22.03.2023 №223 ДСК.
За довідкою військової частини НОМЕР_2 від 31.12.2023 №5144, виданою ОСОБА_1 , солдат ОСОБА_2 дійсно брав безпосередню участь у зазначених заходах, перебуваючи в Донецькій області, Покровському районі, м. Красногорівка; ця довідка є підставою для надання особі статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач має статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України. Це підтверджує посвідчення серії НОМЕР_4 , видане Управлінням соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області.
Згідно з витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 21.02.2024 №891, захворювання солдата ОСОБА_2 : «Інший цироз печінки. Поліорганна недостатність», яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , - захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 30 серпня 2024 року №98/975, затвердженого 31 серпня 2024 року заступником Міністра оборони України, комісія за пунктом 16 дійшла висновку про призначення матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, солдата ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 16.10.2023 - у розмірі 1/2 частини від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть (2023), в сумі 671000 (шістсот сімдесят одна тисяча) грн 00 коп.
Згідно з витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 10.12.2024 №4069, захворювання солдата ОСОБА_2 : «Інший цироз печінки. Поліорганна недостатність», яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , - захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини. Постанову 18 Регіональної військово-лікарської комісії №891 від 21.02.2024, з урахуванням додатково наданих документів, відмінено.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 18.06.2025 №1/1277 відповідач повідомив позивача про прийняте протокольне рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол №50/в від 30 травня 2025 року), за пунктом 7 якого комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_2 .
З цього ж листа вбачається, що відмову мотивовано так: зміна причинного зв`язку смерті не є підставою для здійснення доплати одноразової грошової допомоги, оскільки чинним законодавством не передбачено здійснення доплати одноразової грошової допомоги у разі зміни причинного зв`язку смерті (таке передбачено у разі зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності). З огляду на призначення позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, підстав для здійснення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною причинного зв`язку смерті немає.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою Міністерства оборони України у перерахунку та доплаті одноразової грошової допомоги і полягають у різному розумінні сторонами підстав, з якими законодавство пов`язує виникнення права на одноразову грошову допомогу в розмірі 15000000 грн.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Насамперед суд зазначає, що прохальна частина позовної заяви клопотання про витребування доказів не містить. У розділі III позовної заяви позивач на виконання пункту 8 частини п`ятої статті 160 КАС України зазначив докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, і повідомив, що потреба у витребуванні копій протоколу №50/в від 30.05.2025 та заяви позивача про доплату одноразової грошової допомоги виникне лише у разі відмови у наданні цих копій на адвокатський запит від 29.11.2025. 
Ані доказів такої відмови, ані доказів отримання будь-якої відповіді на цей запит позивач суду не надав, а отже обставини, з якими він пов`язав потребу у витребуванні, не настали. Про неможливість подання доказів у порядку частини четвертої статті 79 КАС України позивач суду окремо не повідомляв і додаткового строку для їх подання не просив.
Вирішуючи, чи є потреба витребувати протокол засідання комісії Міністерства оборони України від 30.05.2025 №50/в з власної ініціативи (частина четверта статті 9, частина четверта статті 77 КАС України), суд враховує встановлений законодавством порядок доведення такого рішення до заявника. 
Абзацом другим пункту 23 Порядку №975 (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що розпорядник бюджетних коштів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Пунктом 4.6 Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затверджених наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №45, встановлено, що районні (міські) ТЦКСП, які здійснювали оформлення документів для призначення ОГД, повідомляють заявників (з дотриманням вимог чинного законодавства щодо захисту персональних даних) про прийняте головним розпорядником коштів рішення щодо призначення ОГД (відмови у призначенні, повернення документів на доопрацювання).
Отже, надсилання заявнику самого протоколу засідання комісії законодавство не передбачає, формою доведення рішення до заявника є письмове повідомлення уповноваженого органу з обґрунтуванням мотивів відмови, до того ж з дотриманням вимог щодо захисту персональних даних інших осіб, відомості про яких містить протокол. 
Лист ІНФОРМАЦІЯ_4 від 18.06.2025 №1/1277 є саме таким повідомленням. Він відтворює зміст протокольного рішення в частині, що стосується позивача, і наводить мотиви відмови. Зміст цього листа сторони не оспорюють, а відповідач у відзиві на позовну заяву на інші мотиви відмови не посилається і власного примірника протоколу суду не надав. 
За таких обставин витребування протоколу не підтвердило б жодної обставини, яка не встановлена наявними у справі доказами, а тому суд не вбачає підстав витребовувати його з власної ініціативи.
Суд відхиляє твердження позивача про те, що відзив на позовну заяву поданий особою, повноваження якої не підтверджені. 
Ухвалою від 11.12.2025 суд визнав цю справу незначної складності та вирішив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження. 
Згідно з частиною другою статті 57 КАС України, у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність. 
Отже, у цій справі коло представників не обмежене адвокатами, і зупинення права Дідуха С.П. на заняття адвокатською діяльністю з 30.08.2021 само по собі його повноважень представника не припиняє. Повноваження представника підтверджуються довіреністю юридичної особи (пункт 1 частини першої, частина третя статті 59 КАС України), а довіреність, видану Міністерством оборони України в порядку передоручення, позивач не оспорює за формою чи змістом.
Суд не застосовує до цього питання частину другу статті 167 і частину четверту статті 169 КАС України, на які посилається позивач. Стаття 167 КАС України встановлює загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, тобто регулює заяви з процесуальних питань, тоді як відзив на позовну заяву за частиною другою статті 159 КАС України є заявою по суті справи. Стаття 169 КАС України регулює виключно залишення без руху та повернення позовної заяви і до відзиву не застосовується.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII, Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168.
Наведені далі норми Закону №2011-XII, Порядку №975 та Постанови №168 суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 15.10.2023, оскільки згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця є дата смерті, зазначена у свідоцтві про смерть, а за абзацом другим пункту 2 Постанови №168 днем виникнення такого права є дата загибелі особи в період дії воєнного стану, зазначена у свідоцтві про смерть.
Відповідно до пункту 1 статті 16 Закону №2011-XII (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з підпунктами 1 і 2 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XII, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Пунктом 3 статті 16-2 Закону №2011-XII встановлено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок №975 суд застосовує як акт, прийнятий Кабінетом Міністрів України на виконання пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII. Цей акт встановлює механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги. У пунктах 4 і 5 Порядку №975 відтворено аналогічні пункту 2 статті 16 і пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XII положення про підстави призначення допомоги та її розмір: у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - 750-кратний прожитковий мінімум, а у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4, - 500-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
Абзацом першим пункту 2 Постанови №168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Абзацом шостим пункту 2 Постанови №168 визначено, що виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Суд враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 52 постанови від 16 червня 2026 року у справі №620/10029/24 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зазначив: «Аналіз змісту пункту 2 Постанови №168 свідчить про те, що Кабінет Міністрів України установив дві самостійні альтернативні підстави для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000 грн: загибель особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, зокрема, військовослужбовця, у період дії воєнного стану; смерть військовослужбовця внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва)».
У цій самій постанові судова палата сформувала у п.62 такі висновки: «Право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови №168, виникає у разі загибелі військовослужбовця в період дії воєнного стану, а також у разі смерті військовослужбовця, щодо якої встановлено причинний зв`язок із пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони. Сам по собі висновок військово-лікарської комісії про зв`язок захворювання із захистом Батьківщини або проходженням військової служби не є безумовною підставою для застосування пункту 2 Постанови №168, якщо матеріалами справи не підтверджено обставин, з якими зазначена постанова пов`язує виникнення права на відповідну виплату».
Верховний Суд також у пункті 64 зазначив: «Саме по собі встановлення зв`язку захворювання та причини смерті із захистом Батьківщини не означає, що така смерть є загибеллю у розумінні абзацу першого пункту 2 Постанови №168. За чинного законодавства поняття «загибель» має самостійне юридичне значення і не охоплює кожен випадок смерті військовослужбовця в період дії воєнного стану чи при виконанні обов`язків військової служби».
Наведений висновок є актуальним і послідовно застосовується Верховним Судом. Так, у пункті 73 постанови від 31 серпня 2026 року у справі №500/270/25 Верховний Суд зазначив: «Сам по собі факт безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки і оборони не є достатнім для застосування пункту 2 Постанови №168, якщо не встановлено передбачених цією нормою обставин загибелі або причинного зв`язку смерті з пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом».
У пункті 34 постанови від 02 вересня 2026 року у справі №240/14783/25 Верховний Суд вказав: «Для застосування пункту 2 Постанови №168 у разі смерті військовослужбовця від захворювання необхідно встановити, що смерть перебуває у причинному зв`язку з пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими за обставин, визначених цією постановою».
Наведені висновки суд визнає застосовними до спірних правовідносин, оскільки обставини справ, у яких їх сформульовано, є подібними до обставин цієї справи за предметом спору (право членів сім`ї на одноразову грошову допомогу в розмірі 15000000 грн за пунктом 2 Постанови №168), суб`єктним складом (член сім`ї померлого військовослужбовця та Міністерство оборони України) і змістом правовідносин (смерть військовослужбовця в період дії воєнного стану внаслідок захворювання, зв`язок якого із захистом Батьківщини встановила військово-лікарська комісія).
Застосовуючи наведені норми та висновки до встановлених обставин, суд виходить з такого.
Причиною смерті солдата ОСОБА_2 було захворювання «Інший цироз печінки. Поліорганна недостатність», це підтверджують витяги з протоколів 18 Регіональної військово-лікарської комісії від 21.02.2024 №891 і від 10.12.2024 №4069, і сторони цього не оспорюють. Витяг з протоколу від 10.12.2024 №4069 фіксує зв`язок цього захворювання і причини смерті із захистом Батьківщини.
Водночас матеріали справи не містять доказів того, що смерть ОСОБА_2 перебуває у причинному зв`язку з пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими за обставин, визначених абзацом шостим пункту 2 Постанови №168. На отримання таких ушкоджень не посилається жодна зі сторін, і жоден документ справи їх не фіксує.
Отже, суд не встановив жодної з двох альтернативних підстав, з якими пункт 2 Постанови №168 пов`язує виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 15000000 грн: смерть ОСОБА_2 не є загибеллю у розумінні абзацу першого цього пункту і не настала внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) у розумінні абзацу шостого. За таких обставин підстав для застосування пункту 2 Постанови №168 до спірних правовідносин немає.
Питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу підлягало вирішенню відповідно до положень Закону №2011-XII і Порядку №975, що відповідач і зробив, призначивши позивачу рішенням від 30.08.2024 №98/975 одноразову грошову допомогу в сумі 671000 грн.
Суд окремо перевірив, чи не змінює цього висновку абзац другий пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо окремих питань виплати одноразової грошової допомоги» від 16 липня 2025 року №4546-IX, за яким розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, у тому числі під час перебування у полоні (крім військовослужбовців, які добровільно здалися у полон), становить 15 мільйонів гривень, і положення якого застосовуються з 24 лютого 2022 року.
Щодо цієї норми Верховний Суд у пункті 46 постанови від 16 червня 2026 року у справі №620/10029/24 зазначив: «Однак ці положення не змінюють необхідності встановлення передбачених законом умов для призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000 грн у кожному випадку смерті військовослужбовця, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби», та вказав у пункті 47 постанови: «Тому оцінка законності оскарженого рішення здійснюється з урахуванням правового регулювання, чинного на момент його прийняття, правових підстав позову та виняткового характеру зазначеної грошової допомоги».
Оскаржуване рішення відповідач прийняв 30.05.2025, тобто до набрання чинності Законом №4546-IX, і цей Закон правовою підставою рішення не був. Крім того, позивач своїх вимог на абзац другий пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII не обґрунтовував, а обставин, які свідчили б про настання смерті ОСОБА_2 саме під час виконання ним обов`язків військової служби, матеріали справи не містять: за довідкою військової частини НОМЕР_2 від 23.12.2023 №5022 він брав участь у відповідних заходах у період з 01.07.2023 до 04.07.2023, тоді як смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Одесі. За таких обставин наведена норма на результат вирішення спору не впливає.
Суд вважає помилковим твердження позивача про те, що встановлення витягом з протоколу 18 Регіональної військово-лікарської комісії від 10.12.2024 №4069 нового причинного зв`язку смерті надає їй право на одноразову грошову допомогу в розмірі 15000000 грн. Це твердження прямо суперечить висновку судової палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, наведеному вище: сам по собі висновок військово-лікарської комісії про зв`язок захворювання із захистом Батьківщини не є безумовною підставою для застосування пункту 2 Постанови №168, якщо не підтверджено обставин, з якими ця постанова пов`язує виникнення права на виплату. 
Статті 17 та 46 Конституції України, на які посилається позивач, встановлюють обов`язок держави забезпечувати соціальний захист військовослужбовців і членів їхніх сімей та право громадян на соціальний захист, однак конкретні підстави, умови і розміри одноразової грошової допомоги визначені Законом №2011-XII і прийнятими на його виконання актами Кабінету Міністрів України, і самі по собі ці конституційні норми права на виплату в заявленому розмірі не створюють.
Суд враховує аргумент позивача про те, що витяг з протоколу №4069 від 10.12.2024 є чинним і що ним відмінено попередню постанову військово-лікарської комісії №891 від 21.02.2024, проте зазначає, що ця обставина висновку суду не змінює. Саме витяг №4069 суд і поклав в основу встановлених обставин. Спір вирішується не через те, який із двох висновків комісії є чинним, а через те, що встановлений останнім із них причинний зв`язок смерті із захистом Батьківщини не належить до обставин, з якими пункт 2 Постанови №168 пов`язує право на одноразову грошову допомогу в розмірі 15000000 грн.
Суд вважає помилковим посилання позивача на постанову Верховного Суду від 17.07.2024 у справі №600/548/23-а. Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в пункті 61 постанови від 16.06.2026 у справі №620/10029/24 зазначив: «За таких обставин судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду вважає, що висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 17.07.2024 у справі № 600/548/23-а та від 22.08.2024 у справі № 380/9868/23, про те, що пункт 2 Постанови № 168 не обмежує виплату одноразової грошової допомоги лише випадками смерті від поранення (контузії, травми чи каліцтва), а охоплює випадки смерті військовослужбовця в період воєнного стану, пов`язані із захистом Батьківщини, включаючи смерть від захворювання, є такими, що не ґрунтуються на правильному правозастосуванні», і відступила від таких висновків. За таких обставин суд наведений позивачем висновок не застосовує.
Суд вважає помилковим посилання позивача на постанову Верховного Суду від 05.02.2025 у справі №120/17960/23. У тій справі Верховний Суд вирішував інше правове питання, про що зазначив прямо у пункті 30 постанови: «Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є те, чи належить позивачка до членів сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, які відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII мають право на отримання одноразової грошової допомоги». Питання про розмір одноразової грошової допомоги і про застосування пункту 2 Постанови №168 у тій справі не вирішувалось. Належність позивача до кола осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, у цій справі спірною не є, а тому наведений висновок до спірних правовідносин не застосовується.
Суд критично оцінює посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Broniowski v. Poland» та «Moskal v. Poland». Позивач не навела ані реквізитів цих рішень, ані пунктів, у яких, на її думку, викладено відповідний висновок, а наведене нею формулювання подано без посилання на конкретну частину тексту рішень. Незалежно від цього, суд зазначає, що призначену позивачу одноразову грошову допомогу в сумі 671000 грн відповідач не скасовував і не зменшував, а права на допомогу в розмірі 15000000 грн за встановлених судом обставин у позивача не виникло. 
Отже, ситуації позбавлення особи вже наданої виплати внаслідок помилки органу влади у цій справі немає.
Суд відхиляє аргумент позивача про відсутність у відповідача дискреційних повноважень і про те, що єдиним правомірним варіантом його поведінки було прийняття рішення про перерахунок та доплату. Цей аргумент побудований на припущенні, що право на одноразову грошову допомогу в розмірі 15000000 грн у позивача виникло. Питання про обсяг повноважень відповідача та про спосіб захисту за частиною четвертою статті 245 КАС України постає лише після встановлення такого права, чого в цій справі суд не встановив.
Доводи позивача про неправомірність посилання відповідача на відсутність механізму доплати та доводи відповідача про те, що механізм перепризначення допомоги, передбаченої різними нормативно-правовими актами, законодавством не передбачений, суд оцінює разом. Ці доводи стосуються порядку реалізації права, тоді як суд встановив, що права на одноразову грошову допомогу в розмірі 15000000 грн за пунктом 2 Постанови №168 у позивача не виникло. Наявність або відсутність механізму доплати за цієї умови на правомірність оскаржуваного рішення не впливає, а тому суд не кладе ці доводи в основу свого висновку.
Суд наголошує, що відмова в позові не ґрунтується на формальних підставах. Верховний Суд у пункті 28 постанови від 02 вересня 2026 року у справі №240/14783/25 зазначив: «Та обставина, що у поданих до компетентного органу заявах позивачі посилалися на Порядок №975, сама собою не може свідчити про відсутність у них права на виплату у більшому розмірі, якщо таке право випливає безпосередньо із закону чи іншого нормативно-правового акта». Суд перевірив саме наявність у позивача права на одноразову грошову допомогу в розмірі 15000000 грн за фактичними обставинами справи, а не за тим, на який нормативний акт вона послалася у зверненні до відповідача, і встановив, що передбачених пунктом 2 Постанови №168 умов у цій справі немає.
Заперечення відповідача про те, що пункт 2 Постанови №168 не поширюється на випадки смерті внаслідок захворювання, є обґрунтованим, і суд його враховує з мотивів, наведених вище.
Водночас суд не бере до уваги посилання відповідача на постанови Верховного Суду у справах №440/3321/23, №160/20229/22 і №240/1743/24. Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в пункті 30 постанови від 16.06.2026 у справі №620/10029/24 щодо цих справ зазначила: «Натомість у постанові від 29.03.2024 у справі №440/3321/23 встановлено, що військовослужбовець помер в період проходження служби - під час виконання службових обов`язків, внаслідок вогнепального поранення, у постанові від 21.08.2024 у справі №160/20229/22 встановлено, що смерть настала в період проходження військової служби і пов`язана з виконанням обов`язків військової служби - військовослужбовця було вбито під час несення служби на стаціонарному блокпості, у постанові від 18.11.2024 у справі №240/1743/24 встановлено, що причина смерті не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Отже, ці правові висновки висловлено за інших обставин, а тому справи є нерелевантними». Щодо постанови від 17.03.2025 у справі №280/2749/24, на яку також посилається відповідач, судова палата зазначила, що правовідносини в ній є схожими. Розбіжність у правозастосуванні, яка існувала між цією та іншими постановами, усунена висновками судової палати, які суд і застосовує в цій справі.
Суд також враховує, що відзив на позовну заяву підписаний представником у межах наданих йому повноважень, і приймає його до розгляду.
Позивач посилається також на статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі. Суд не застосовує цю норму до спірних правовідносин, оскільки умовою її застосування є порушення визнаного Конвенцією права, а такого порушення суд у цій справі не встановив, крім того, наданим Конвенцією засобом захисту позивач скористалася - її позов суд розглянув по суті.
Відповідач обґрунтовує заперечення також посиланням на пункт 4.5 Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затверджених наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №45. Суд не застосовує цю норму до спірних правовідносин, оскільки вона міститься в розділі IV «Алгоритм опрацювання документів, які подаються для призначення та виплати ОГД» і встановлює порядок доведення структурними підрозділами Міністерства оборони України вже прийнятого головним розпорядником бюджетних коштів рішення, тобто регулює внутрішню процедуру після прийняття рішення і підстав виникнення права на одноразову грошову допомогу не визначає.
Суд не встановив порушення відповідачем прав чи інтересів позивача, оскільки право на одноразову грошову допомогу в розмірі 15000000 грн, про порушення якого стверджує позивач, за встановлених судом обставин у неї не виникло, а призначену їй за Законом №2011-XII і Порядком №975 одноразову грошову допомогу відповідач виплатив.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд перевірив оскаржуване рішення відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, і встановив, що відповідач прийняв його на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Суд оцінив усі доводи, що мають істотне значення для вирішення спору, та навів мотиви, з яких дійшов висновків у цій справі, як того вимагає стаття 242 КАС України. Інші доводи учасників справи є тотожними за змістом тим, яким суд надав оцінку в цьому рішенні, а тому не спростовують наведених висновків суду.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 30.05.2025 №50/в, відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України, а тому позовна вимога про визнання його протиправним та скасування задоволенню не підлягає.
Позовна вимога про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про перерахунок та виплату позивачу різниці одноразової грошової допомоги, виходячи із загального розміру 15000000 грн, є похідною від першої вимоги і задоволенню також не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. 
Позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, що суд встановив ухвалою від 11.12.2025 про відкриття провадження у справі. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову підстав для розподілу судових витрат на користь позивача немає. 
Керуючись статтями 2, 9, 43, 57, 59, 77, 79, 80, 139, 159, 160, 167, 169, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач: Міністерство оборони України, місцезнаходження: пр-т Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 01034, код ЄДРПОУ 00034022.

Суддя Дмитро БАБЕНКО

.