| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1677/26 Суддя (судді) першої інстанції: Стеценко О.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2026 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в Черкаській області, молодшого лейтенанта поліції Писанки Сергія Михайловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №6639720 від 09 лютого 2026 року про накладення на нього адміністративного стягнення та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року справу передано за підсудністю на розгляд Соснівського районного суду м. Черкаси.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення встановлених судом недоліків.
Зокрема, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем у якості відповідача зазначено Департамент патрульної поліції в Черкаській області із кодом ЄДРПОУ 40108646, тоді як за вказаним кодом у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зареєстровано Департамент патрульної поліції.
Також судом встановлено, що позовну заяву подано в електронній формі через підсистему «Електронний суд», при цьому відповідно до квитанції №6024793 позовна заява з додатками була направлена до електронного кабінету Департаменту патрульної поліції, однак доказів направлення копії позовної заяви з додатками Писанці Сергію Михайловичу матеріали позову не містили.
Крім того, суд першої інстанції звернув увагу позивача на необхідність приведення позовної заяви у відповідність до вимог статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України, пославшись на правовий висновок Верховного Суду, згідно з яким посадова особа відповідного органу при розгляді справи про адміністративне правопорушення діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені відповідного органу.
08 квітня 2026 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в Черкаській області, молодшого лейтенанта поліції Писанки Сергія Михайловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення визнано неподаним та повернуто позивачу з усіма доданими документами.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не в повному обсязі усунув недоліки позовної заяви, оскільки до заяви від 08 квітня 2026 року не додав доказів направлення позовної заяви з додатками відповідачу Писанці Сергію Михайловичу , а також не направив останньому заяву про усунення недоліків.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, зокрема, що молодший лейтенант поліції Писанка Сергій Михайлович є службовою особою Департаменту патрульної поліції, а позовна заява з доданими до неї документами була направлена до Департаменту патрульної поліції.
Апелянт також наголошує, що визначення належного відповідача є питанням, яке має вирішуватися судом під час розгляду справи, та вважає повернення позовної заяви проявом надмірного формалізму, який призвів до обмеження його права на доступ до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За приписами пункту 3 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає вона вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Частиною першою статті 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже, повернення позовної заяви на підставі зазначеної норми є процесуальним наслідком саме невиконання позивачем вимог щодо усунення таких недоліків позовної заяви, які перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.
Водночас застосування передбачених процесуальним законом наслідків недодержання вимог до позовної заяви має здійснюватися судом з урахуванням характеру допущених недоліків, можливості їх усунення, значення відповідного недоліку для подальшого розгляду справи та необхідності забезпечення особі реального, а не суто формального доступу до правосуддя.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення встановлених судом недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Копію ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2026 року позивач отримав 07 квітня 2026 року, що підтверджується матеріалами справи.
Отже, встановлений судом п`ятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви розпочав свій перебіг після вручення позивачу копії ухвали про залишення позовної заяви без руху та станом на 09 квітня 2026 року не закінчився.
Разом із тим, не очікуючи закінчення встановленого ним самим процесуального строку, суд першої інстанції вже 09 квітня 2026 року постановив оскаржувану ухвалу, якою визнав позовну заяву неподаною та повернув її позивачу з підстав неусунення недоліків.
Колегія суддів вважає такі дії суду першої інстанції передчасними та такими, що не відповідають вимогам процесуального закону.
Відповідно до частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з частиною шостою статті 120 КАС України, якщо закінчення строку пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, цей строк закінчується наступного дня після настання події.
Водночас пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що застосування такого процесуального наслідку, як повернення позовної заяви у зв`язку з неусуненням її недоліків, можливе лише після закінчення строку, наданого судом для їх усунення.
До спливу такого строку суд не має правових підстав констатувати невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, оскільки протягом усього наданого судом строку особа зберігає право вчинити відповідну процесуальну дію, подати необхідні документи, уточнення чи докази на виконання вимог суду.
При цьому обставина подання позивачем 08 квітня 2026 року заяви про усунення недоліків не свідчить про відмову останнього від невикористаної частини наданого судом строку та не надавала суду першої інстанції підстав достроково припинити його перебіг.
Сам факт звернення особи до суду із заявою про усунення недоліків до закінчення встановленого строку не позбавляє її можливості протягом решти цього строку подати додаткові документи, докази чи пояснення з метою повного виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Тому, встановивши за результатами дослідження поданої 08 квітня 2026 року заяви, що, на думку суду, позивач усунув визначені ухвалою від 06 квітня 2026 року недоліки не в повному обсязі, суд першої інстанції повинен був урахувати, що встановлений ним строк для їх усунення продовжував тривати.
Позивач мав право до закінчення цього строку надати суду, зокрема, докази направлення копії позовної заяви з додатками Писанці Сергію Михайловичу , відсутність яких суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваної ухвали.
Натомість суд першої інстанції, не дочекавшись закінчення наданого позивачу строку, фактично достроково позбавив останнього можливості повністю виконати вимоги ухвали від 06 квітня 2026 року.
За таких обставин висновок суду першої інстанції станом на 09 квітня 2026 року про те, що ОСОБА_1 не усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, є передчасним, оскільки на момент постановлення оскаржуваної ухвали відповідний строк ще не сплив.
Колегія суддів наголошує, що встановлення судом строку для вчинення певної процесуальної дії покладає відповідні процесуальні обов`язки не лише на учасника справи, але й вимагає від суду забезпечити особі реальну можливість використати цей строк у повному обсязі.
Інше тлумачення нівелювало б саму мету інституту залишення позовної заяви без руху, яка полягає у наданні особі можливості протягом визначеного судом строку виправити недоліки позовної заяви та забезпечити її подальший розгляд.
Таким чином, незалежно від того, чи були фактично усунуті ОСОБА_1 усі зазначені в ухвалі від 06 квітня 2026 року недоліки станом на дату подання ним заяви 08 квітня 2026 року, суд першої інстанції не мав процесуальних підстав 09 квітня 2026 року застосовувати пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України, оскільки встановлений позивачу строк на усунення недоліків на цю дату не закінчився.
Вказане порушення норм процесуального права саме по собі є достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали як такої, що постановлена передчасно.
Водночас колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу і на інші обставини, які мають значення для подальшого розгляду питання щодо руху позовної заяви.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем через підсистему «Електронний суд» позовну заяву з додатками було направлено до електронного кабінету Департаменту патрульної поліції, що підтверджувалося відповідною квитанцією.
При цьому сам суд першої інстанції в ухвалі від 06 квітня 2026 року послався на правовий висновок Верховного Суду, відповідно до якого при розгляді справ про адміністративні правопорушення посадова особа відповідного органу діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені відповідного органу, а належним відповідачем у такій категорії справ є саме відповідний орган державної влади - суб`єкт владних повноважень.
За таких обставин суду першої інстанції при вирішенні питання щодо подальшого руху позовної заяви належало також урахувати, що копія позовної заяви з додатками була направлена Департаменту патрульної поліції, а питання належного суб`єктного складу сторін у справі має вирішуватися з урахуванням положень статті 48 КАС України та характеру спірних правовідносин.
Водночас колегія суддів не вважає за необхідне надавати остаточну оцінку тому, чи були усунуті позивачем усі інші недоліки позовної заяви, визначені ухвалою від 06 квітня 2026 року, оскільки таке питання було вирішено судом першої інстанції до закінчення наданого позивачу процесуального строку.
Передчасність постановлення оскаржуваної ухвали унеможливлює висновок про наявність передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України підстав для повернення позовної заяви.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи, що суд першої інстанції повернув позовну заяву до закінчення встановленого ним строку для усунення її недоліків, чим фактично позбавив позивача можливості використати наданий процесуальний строк у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 242, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2026 року - скасувати.
Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Писанки Сергія Михайловича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення направити до Соснівського районного суду м. Черкаси для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко