ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7700/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області (далі – Ясінянська С.Р., відповідач), з такими позовними вимогами: 
- визнати бездіяльність Ясінянської селищної ради щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 від 04.02.2026 (врученого 24.02.2026) протиправною;
- зобов`язати Ясінянську селищну раду розглянути клопотання ОСОБА_1 на найближчому пленарному засіданні (сесії) ради та прийняти рішення щодо надання ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 2123687500:07:001:0236 (площа:0.1197) га терміном на 20 (двадцять) років, для городництва.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання в оренду земельної ділянки терміном на 20 (двадцять) років, орієнтовною площею 0,12 га (нуль цілих дванадцять сотих гектара), для городництва, Кадастровий номер земельної ділянки 2123687500:07:001:0236, площа: 0.1197 га, форма власності: комунальна власність, цільове призначення: сільськогосподарського призначення, вид використання:16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія: землі сільськогосподарського призначення, місце розташування на території: Ясінянської селищної ради, Закарпатської області, Рахівського району, Чорнотисянської сільської ради, полонина "Довга". Станом на 20.04.2026, тобто понад два місяці після вручення клопотання, Ясінянська СР не винесла клопотання позивача на розгляд сесії, не прийняла жодного рішення, не прийняла жодного рішення сесії, щодо розгляду клопотання. Така бездіяльність Ясінянської СР є протиправною, оскільки грубо порушує права позивача, як учасника бойових дій, на першочергове відведення земельної ділянки для городництва, а також порушує вимоги ст. 8 та ст. 19 Конституції України, ст. 123 Земельного кодексу України, ст. ст. 26 та 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». 
Ухвалою суду від 27.04.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, з метою подання позивачем документу про сплату судового збору в сумі 1331,20 грн. 
12.05.2026 від позивача за вх. №40079 надійшла заява про усунення недоліків. Однак, зі змісту вказаної заяви вбачається, що позивач не надано документ про сплату судового збору в сумі 1331,20 грн., натомість позивач просить звільнити його від сплати судового збору. 
Ухвалою суду від 18.05.2026 було продовжено процесуальний строк звернення до суду.
20.05.2026 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою від 25.05.2026 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 
05.06.2026 від відповідача за вх. №48603 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача позовні вимоги заперечує, пояснивши, що за результатами розгляду заяви позивача, яка зареєстрована за вх. №Ш-181 07.1-18-26 від 24.02.2026, Ясінянською СР було надано відповідь роз`яснення за вих. №08-07.1-/487-26 від 20.03.2026. Отримання позивачем вищезазначеної відповіді Ясінянської СР підтверджується належними доказами, а саме особистим підписом ОСОБА_1 на повідомленні про вручення поштового відправлення та інформацією з трекінгу “Укрпошти”. Це свідчить про відсутність у діях селищної ради протиправної бездіяльності, оскільки селищна рада діяла з дотримання встановленої процедури та в межах встановлених строків для розгляду такої заяви. З урахуванням наведеного просить суд відмовити у задоволенні позову. 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. 
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 18.02.2016 Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
03.02.2026 ОСОБА_1 звернувся до Ясінянської СР із заявою про надання земельної ділянки в оренду для городництва, у якій просив передати йому в оренду строком на 20 років земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га з кадастровим номером 2123687500:07:001:0236, розташовану на території Ясінянської селищної ради, Закарпатської області, Рахівського району, Чорнотисянської сільської ради, полонина «Довга». У заяві позивач просив повідомити про результати розгляду клопотання протягом одного місяця з часу його отримання.
Заяву ОСОБА_1 вручено Ясінянській СР 24.02.2026 та зареєстровано за вх. №Ш-181-07.1-18-26 від 24.02.2026, що підтверджується поштовим документом про відстеження відправлення №2100904860249 та не заперечується сторонами.
За результатами розгляду заяви Ясінянська СР листом за вих. №08-07.1-/487-26 від 20.03.2026 повідомила ОСОБА_1 що його заяву розглянуто відділом земельних відносин та просторового планування апарату виконавчого комітету Ясінянської СР. 
У листі зазначено, що станом на день розгляду земельна ділянка за вказаним кадастровим номером не відповідає зазначеному заявником цільовому призначенню (для ведення городництва), а відноситься до земельних ділянок запасу комунальної власності Ясінянської селищної ради (код згідно КВЦПЗ 01.17). З посиланням на п. 2 ст. 123 Земельного кодексу України рада роз`яснила, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки за документацією із землеустрою, звертається із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою до відповідного органу, який передає у власність або користування такі земельні ділянки, що унеможливлює пряму передачу в користування на умовах оренди запитуваної земельної ділянки.
Зазначений лист направлено позивачу засобами поштового зв`язку та вручено йому особисто 31.03.2026, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №R906320000814 з особистим підписом ОСОБА_1 та фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 21.03.2026, доданими відповідачем до відзиву.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0000927212026 від 29.05.2026 земельна ділянка з кадастровим номером 2123687500:07:001:0236 має площу 0,1200 га, віднесена до категорії земель сільськогосподарського призначення, вид цільового призначення – 01.17 «Земельні ділянки, запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користуванні громадянами чи юридичними особами»), розташована за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, Чорнотисянська сільська рада, полонина «Довга». Відомості про власника (користувача), орендаря та суборендаря у витягу відсутні.
Не погодившись із результатами розгляду свого клопотання, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений ст. 123 Земельного кодексу України, згідно з ч. 2 якої особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Аналіз наведених норм свідчить, що набуття права користування земельною ділянкою державної або комунальної власності є багатостадійною процедурою, яка складається з подання зацікавленою особою клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надання такого дозволу або мотивованої відмови у його наданні, розроблення та погодження проекту землеустрою і, за наслідком, прийняття уповноваженим органом рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у користування. Первинною стадією цієї процедури є звернення особи саме із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а не із заявою про безпосередню передачу земельної ділянки в оренду.
Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка, яка полягає у невчиненні тим суб`єктом дій, які він за законом зобов`язаний був і міг вчинити у визначений законом строк. Отже, для висновку про наявність протиправної бездіяльності необхідно встановити не лише невчинення певної дії, а й наявність у суб`єкта владних повноважень обов`язку її вчинити та фактичне ухилення від виконання такого обов`язку.
Суд встановив, що клопотання ОСОБА_1 вручене відповідачу 24.02.2026, та 20.03.2026 було розглянуто Ясінянською СР у межах установленого частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України місячного строку, за результатами чого надано письмову відповідь за вих. №08-07.1-17-/487-26 від 20.03.2026, яку вручено позивачу особисто 31.03.2026. За таких обставин твердження позивача про те, що відповідач не розглянув її клопотання, не прийняв жодного рішення та не повідомив про результати розгляду, спростовується наявними у справі доказами, а тому доводи позивача про повну пасивність (бездіяльність) відповідача у розгляді клопотання не знайшли свого підтвердження.
Разом з тим, суд враховує, що за змістом ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України за наслідком розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою уповноважений орган приймає одне з двох рішень - про надання дозволу або про мотивовану відмову у його наданні. 
Верховний Суд у постанові від 23.01.2019 у справі №803/667/18 сформулював висновок, що неприйняття органом одного з рішень, передбачених ст. 123 Земельного кодексу України, за клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою є протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. При цьому Верховний Суд у своїй практиці послідовно виходить з того, що надання органом листа-роз`яснення саме по собі не є тотожним прийняттю одного з рішень, передбачених ст. 123 Земельного кодексу України, оскільки такий лист не є ані дозволом на розроблення проекту землеустрою, ані мотивованою відмовою у його наданні у розумінні наведеної норми.
Проте застосування наведених правових висновків до спірних правовідносин зумовлене змістом звернення позивача. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18 наголосив, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу передачі земельних ділянок державної та комунальної власності, першою стадією якого є подання зацікавленою особою клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У даній справі позивач звернувся до відповідача не із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а із заявою про безпосередню передачу земельної ділянки в оренду для городництва строком на 20 років, тобто з вимогою про вчинення дії, що відповідає завершальній, а не первинній стадії процедури, визначеної ст. ст. 116, 122, 123 Земельного кодексу України. Обов`язок органу місцевого самоврядування прийняти за наслідком розгляду клопотання одне з двох рішень, передбачених частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України (дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивована відмова у його наданні), виникає саме за умови подання особою клопотання про надання відповідного дозволу. 
Оскільки позивач такого клопотання відповідачу не подавав, у Ясінянської СР не виникло обов`язку приймати за наслідком розгляду заяви одне із зазначених рішень; натомість відповідач розглянув фактично подану заяву та надав на неї вмотивовану відповідь із роз`ясненням передбаченого законом порядку набуття права користування земельною ділянкою.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності Ясінянської СР у розгляді клопотання позивача, а тому позовна вимога про визнання такої бездіяльності протиправною задоволенню не підлягає.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Ясінянської СР розглянути клопотання на найближчому пленарному засіданні (сесії) ради та прийняти рішення про надання позивачу в оренду земельної ділянки суд зазначає таке.
Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2123687500:07:001:0236 має вид цільового призначення 01.17 «Земельні ділянки, запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користуванні громадянами чи юридичними особами»), що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру. Надання відповідної земельної ділянки в оренду для городництва об`єктивно потребувало б зміни виду її цільового призначення (використання), яка здійснюється у порядку, встановленому земельним законодавством, та підлягає внесенню до Державного земельного кадастру.
Водночас відповідно до п.п. 5 п. 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням установлених цим пунктом особливостей. Зазначені у Перехідних положеннях Земельного кодексу України обмеження, а також обумовлене умовами воєнного стану призупинення внесення окремих відомостей до Державного земельного кадастру, унеможливлюють одночасну зі спірним зверненням зміну виду цільового призначення (використання) земельної ділянки, необхідну для її передачі в оренду саме для городництва. За таких обставин пряма передача позивачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 2123687500:07:001:0236 для городництва в обраний позивачем спосіб, без проходження стадії надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та без зміни виду цільового призначення (використання) земельної ділянки, є неможливою.
Крім того, суд враховує, що вимога зобов`язати орган місцевого самоврядування прийняти рішення про надання земельної ділянки в оренду фактично спрямована на підміну судом уповноваженого органу у вирішенні питання, віднесеного законом до його компетенції. 
Питання регулювання земельних відносин, зокрема передачі земельних ділянок комунальної власності у користування, відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Прийняттю ради рішення про передачу земельної ділянки в оренду за проектом землеустрою передує проходження всіх попередніх стадій відповідної процедури - надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, розроблення та погодження такого проекту. Оскільки зазначені стадії у спірних правовідносинах не пройдені, вимога про зобов`язання ради прийняти рішення про надання земельної ділянки в оренду є передчасною.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначив, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних органів, винесені з використанням дискреційного права, положенням Конвенції та протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом і не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, що свідчили б про вирішення питань, віднесених до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02.07.2020 у справі №825/2228/18 та від 31.07.2020 у справі №810/2474/18.
Обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання земельної ділянки в оренду не відповідає змісту порушеного права та за встановлених у справі обставин не може забезпечити його ефективного відновлення, оскільки застосування такого способу вимагало б від суду вирішення по суті питання, віднесеного до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, за умови непроходження попередніх стадій установленої законом процедури. 
Відтак, ця позовна вимога також задоволенню не підлягає.
Посилання позивача на п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким учасникам бойових дій встановлено право на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, а також на ч. 3 ст. 134 Земельного кодексу України щодо надання земельних ділянок для городництва без проведення земельних торгів, суд відхиляє, оскільки наведені норми визначають гарантії та порядок відведення земельних ділянок, проте, не звільняють особу від дотримання встановленої ст. ст. 116, 122, 123 Земельного кодексу України поетапної процедури набуття права користування земельною ділянкою і не змінюють висновків суду щодо обраного позивачем способу захисту. Право учасника бойових дій на першочергове відведення земельної ділянки реалізується у межах визначеної законом процедури, першою стадією якої є звернення із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Посилання позивача на висновки Верховного Суду у постановах від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а, від 16.01.2024 у справі №420/7591/21, від 08.08.2019 у справі №420/2030/19 та у справі №420/7574/20 суд відхиляє, оскільки викладені у них висновки сформульовані за інших фактичних обставин - за наслідком розгляду клопотань про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тоді як у цій справі позивач звернулася із заявою про безпосередню передачу земельної ділянки в оренду, а її клопотання відповідачем розглянуто у встановлений строк з наданням вмотивованої відповіді. З огляду на відмінність предмета звернення та фактичних обставин наведені висновки не є релевантними для правовідносин, що розглядаються.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) наголосив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітися як вимога детально відповідати на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Позивач як учасник бойових дій на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять, а тому судові витрати в силу приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд 
В И Р І Ш И В : 
у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають. 
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 19.08.2026.

Суддя Потабенко В.А.