ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/2284/24 

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108 
Господарський суд Київської області 

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали справи 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецагроторг” 
54055, місто Миколаїв, вулиця 1 Слобідська, будинок 8-А, код ЄДРПОУ 39828342
до Фізичної особи-підприємця Сахніка Андрія Анатолійовича 
АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
про повернення безпідставно набутого майна (коштів)
за участі представників сторін:
позивача – не з`явився;
відповідача – не з`явився;

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №3308 від 28.08.2024) Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦАГРОТОРГ» до Фізичної особи-підприємця Сахніка Андрія Анатолійовича про стягнення 313000,00 грн безпідставно набутих коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.01.2024 позивач перерахував відповідачу 313000,00 грн за платіжною інструкцією №211 від 23.01.2024 із призначенням платежу «Сплата за товар, згідно рахунку-фактури №22.01/2024 від 22.01.2024 без ПДВ». Позивач стверджує, що письмовий договір поставки сторонами не укладений, товар відповідачем не поставлений, а тому отримані відповідачем кошти підлягають поверненню на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Крім того, позивач заявляє про покладення на відповідача 4695,00 грн судового збору та 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №911/2284/24 за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки та призначено підготовче засідання на 05.11.2024.
Оскільки позивач зазначив, що отримав лише копію рахунку-фактури №22.01/2024 від 22.01.2024 та оригінал цього документа йому не передавався, ухвалою про відкриття провадження суд витребував у відповідача письмові пояснення щодо складення та підписання рахунку-фактури №22.01/2024 від 22.01.2024, укладення договору поставки зазначеного у ньому товару, а також оригінали відповідних документів у разі їх наявності — для огляду судом.
У підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» від позивача надійшла заява (вх. №11783/24 від 23.10.2024) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку судом задоволено.
У підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх. №12424/24 від 05.11.2024) щодо рахунку-фактури №22.01/2024 від 22.01.2024.
У судове засідання 05.11.2024 з`явився представник позивача, відповідач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд».
Оскільки відповідач не виконав вимог ухвали Господарського суду Київської області від 02.10.2024 та не надав витребуваних судом письмових пояснень і доказів, суд повторно витребував у нього пояснення щодо складення і підписання рахунку-фактури №22.01/2024, укладення договору поставки та відповідні оригінали документів.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.11.2024 підготовче засідання відкладено на 03.12.2024.
Через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника (вх. №13683/24 від 02.12.2024).
У судове засідання 03.12.2024 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце підготовчого засідання були повідомлені у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд».
Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.12.2024 закрито підготовче провадження у справі №911/2284/24 та призначено справу до розгляду по суті на 30.01.2025 об 11:00.
У судове засідання з розгляду справи по суті сторони не з`явились.
З урахуванням належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, відсутності клопотань, які перешкоджали б розгляду спору по суті, та заяви позивача про розгляд справи без участі його представника суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доводів позивача по суті спору не заперечив, витребуваних судом письмових пояснень та доказів не надав.
Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
При цьому неподання відповідачем відзиву та невиконання вимог суду щодо надання доказів не означають автоматичного визнання заявлених позовних вимог та не звільняють суд від обов`язку встановити фактичні обставини спору та надати їм належну правову оцінку.
Відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення; датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності суд

встановив:

Правовідносини сторін

22.01.2024 Фізичною особою-підприємцем Сахніком Андрієм Анатолійовичем виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «СПЕЦАГРОТОРГ» рахунок-фактуру №22.01/2024.
У рахунку-фактурі зазначено постачальника — ФОП Сахніка Андрія Анатолійовича, одержувача — ТОВ «СПЕЦАГРОТОРГ», товар — «Комплект для збирання БПЛА FPV 7``KAMIKADZE», його кількість — 90 штук, ціну однієї одиниці — 9800,00 грн та загальну вартість — 882000,00 грн без ПДВ. На наданій позивачем копії документа міститься графічне зображення підпису у графі «Директор».
23.01.2024 ТОВ «СПЕЦАГРОТОРГ» перерахувало ФОП Сахніку Андрію Анатолійовичу на підставі зазначеного рахунку-фактури загалом 882000,00 грн чотирма платежами:
229000,00 грн — платіжна інструкція №210 від 23.01.2024;
313000,00 грн — платіжна інструкція №211 від 23.01.2024;
229000,00 грн — платіжна інструкція №213 від 23.01.2024;
111000,00 грн — платіжна інструкція №215 від 23.01.2024.
Предметом спору в цій справі є саме 313000,00 грн, сплачені позивачем за платіжною інструкцією №211 від 23.01.2024.
Платіжною інструкцією №211 від 23.01.2024 та банківською випискою підтверджується фактичне перерахування позивачем відповідачу 313000,00 грн. У призначенні платежу прямо зазначено: «Сплата за товар, згідно рахунку-фактури №22.01/2024 від 22.01.2024 без ПДВ».

Аргументи позивача

Позивач стверджує, що рахунок-фактуру №22.01/2024 він отримав засобами електронного зв`язку, при цьому оригінал документа йому не передавався, а електронна копія не була підписана кваліфікованим електронним підписом.
За твердженням позивача, сторони мали у подальшому укласти окремий письмовий договір купівлі-продажу або поставки, в якому мали погодити конкретну комплектацію товару, умови і строки його поставки, однак такого договору не уклали.
Позивач також зазначає, що товар відповідачем поставлений не був.
Виходячи з цього позивач вважає, що між сторонами договір поставки не укладений, правова підстава для збереження відповідачем отриманих коштів відсутня, у зв`язку із чим 313000,00 грн підлягають поверненню відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України.
27.05.2024 позивач направив відповідачу вимогу про повернення загалом 882000,00 грн, до яких входили 313000,00 грн за платіжною інструкцією №211 від 23.01.2024. Поштове відправлення за адресою державної реєстрації відповідача після закінчення встановленого строку зберігання було повернуто відправнику.
07.08.2024 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою повернути 882000,00 грн, у тому числі 313000,00 грн за платіжною інструкцією №211 від 23.01.2024, та 08.08.2024 направив її поштовими відправленнями за відомими адресами відповідача.

Аргументи відповідача

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.
Незважаючи на те, що суд двічі витребував у відповідача письмові пояснення щодо складення рахунку-фактури №22.01/2024, обставин його підписання, укладення договору поставки та оригінали відповідних документів у разі їх наявності, відповідач вимоги суду не виконав.
Доказів повернення позивачу 313000,00 грн матеріали справи не містять.
Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
При цьому неподання відповідачем відзиву та невиконання вимог суду щодо надання доказів не означають автоматичного визнання заявлених позовних вимог та не звільняють суд від обов`язку встановити фактичні обставини спору та надати їм належну правову оцінку.

Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви їх оцінки та висновки суду за результатами розгляду справи

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для вирішення справи, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Щодо виникнення між сторонами договірних правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі; правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
За змістом частини 1 статті 181 Господарського кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами, водночас допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, зокрема шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення такого виду договорів.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотною умовою договору є, зокрема, умова про предмет.
Відповідно до частини 1 статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з частиною 2 статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до зазначених у пропозиції умов договору, зокрема сплатила відповідну суму грошей, така дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не зазначено в пропозиції або не встановлено законом.
Судом установлено, що рахунок-фактура №22.01/2024 містить відомості, які дозволяють визначити сторони господарської операції, предмет — комплект для збирання БПЛА FPV 7``KAMIKADZE, кількість товару — 90 одиниць, ціну — 9800,00 грн за одну одиницю та загальну вартість товару — 882000,00 грн.
Наступного дня після дати рахунку позивач здійснив оплату всієї зазначеної у ньому вартості — 882000,00 грн — чотирма платежами, кожен із яких містив пряме посилання на рахунок-фактуру №22.01/2024 від 22.01.2024.
Зокрема, платіжна інструкція №211, яка безпосередньо стосується предмета цієї справи, не містить абстрактного призначення платежу, а прямо визначає його як сплату за товар згідно з конкретним рахунком-фактурою.
Таким чином, виставлення відповідачем рахунку-фактури №22.01/2024 із визначеним предметом, кількістю та ціною товару є пропозицією укласти договір поставки, а здійснення позивачем оплати на умовах та з прямим посиланням на зазначений рахунок є прийняттям такої пропозиції.
Відтак, 23.01.2024 між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб.
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Доводи позивача про те, що рахунок-фактура не може підтверджувати договірні правовідносини у зв`язку із відсутністю у позивача його паперового оригіналу та кваліфікованого електронного підпису, суд відхиляє.
По-перше, суд не оцінює рахунок-фактуру як первинний бухгалтерський документ, який сам по собі підтверджує фактичне здійснення господарської операції з поставки товару. У цій справі рахунок оцінюється у сукупності з поведінкою сторін для встановлення змісту їх домовленості.
По-друге, справжність факту існування саме рахунку-фактури №22.01/2024 та його зв`язок із правовідносинами сторін підтверджує сам позивач, який надав його копію, детально посилається на його зміст у позовній заяві та додаткових поясненнях, а також здійснив чотири банківські платежі із прямим зазначенням номера і дати цього рахунку.
По-третє, факт перерахування усієї визначеної рахунком суми — 882000,00 грн та призначення відповідних платежів підтверджується незалежними банківськими документами.
Тому відсутність у матеріалах цієї справи паперового оригіналу рахунку-фактури не спростовує встановленого сукупністю доказів факту досягнення сторонами домовленості щодо поставки зазначеного у рахунку товару.
Так само відсутність у рахунку конкретного строку поставки не свідчить про неукладеність договору. За відсутності погодженого сторонами строку виконання відповідного обов`язку такий строк визначається відповідно до норм цивільного законодавства, зокрема статті 530 Цивільного кодексу України.
Суд також не приймає доводи позивача про те, що предмет договору не погоджений через відсутність деталізації кожної складової комплекту для збирання БПЛА.
Предмет, який сторони визначили у рахунку-фактурі, має конкретне найменування — «Комплект для збирання БПЛА FPV 7``KAMIKADZE», визначену кількість — 90 одиниць, ціну однієї одиниці та загальну ціну. Саме на таких умовах позивач без будь-яких застережень оплатив товар у повному обсязі.
Вчинення покупцем повної оплати товару з прямим посиланням на рахунок несумісне з його подальшим твердженням про те, що предмет пропозиції був настільки невизначеним, що не дозволяв зрозуміти, за який саме товар здійснювалася оплата.
Суд враховує при цьому загальну засаду цивільного законодавства — добросовісність, закріплену пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, яка, зокрема, виключає суперечливу поведінку учасника цивільних правовідносин на шкоду іншому учаснику.
Щодо судових рішень у спорах між цими ж сторонами за рахунком-фактурою №22.01/2024
Крім того, питання про характер правовідносин ТОВ «СПЕЦАГРОТОРГ» та ФОП Сахніка Андрія Анатолійовича, які виникли внаслідок виставлення рахунку-фактури №22.01/2024 від 22.01.2024 та здійснення позивачем 23.01.2024 платежів із посиланням на цей рахунок, уже було предметом судового розгляду в інших справах між цими самими сторонами.
Так, рішенням Господарського суду Київської області від 15.10.2024 у справі №911/2022/24 розглядався позов ТОВ «СПЕЦАГРОТОРГ» про стягнення 229000,00 грн, перерахованих за платіжною інструкцією №210 від 23.01.2024, також на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Суд установив договірний характер правовідносин сторін та відмовив у застосуванні до них інституту безпідставного збагачення.
Рішенням Господарського суду Київської області від 04.11.2024 у справі №911/2007/24 за позовом про стягнення іншої частини цієї ж оплати — 111000,00 грн за платіжною інструкцією №215 від 23.01.2024 — установлено, що рахунок-фактура №22.01/2024 містив назву, кількість та ціну товару, а його оплата позивачем свідчила про укладення між сторонами договору поставки у спрощений спосіб. У задоволенні вимоги, заявленої на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, також відмовлено.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому відповідно до частини 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Отже, суд у цій справі самостійно надав правову оцінку спірним відносинам, водночас врахував фактичні обставини щодо виставлення рахунку, здійснення платежів та їх призначення, встановлені у справах між тими самими сторонами.
Щодо застосування статті 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Для виникнення зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна необхідна відсутність правової підстави його набуття або подальше відпадіння такої підстави.
Верховний Суд послідовно виходить із того, що договірний характер правовідносин виключає застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України до виконання, здійсненого на підставі договору, доки відповідна правова підстава не скасована, не визнана недійсною, не змінена, не припинена або не встановлено, що вона була відсутня. Такий висновок, зокрема, викладено Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19.
У даному випадку 313000,00 грн перераховані позивачем відповідачу не помилково, не поза межами будь-яких правовідносин і не без визначеного призначення.
Вони перераховані саме як оплата товару за рахунком-фактурою №22.01/2024, тобто на виконання укладеного сторонами у спрощений спосіб договору поставки.
Доказів визнання цього договору недійсним, його скасування або інших обставин, які свідчили б про відсутність правової підстави отримання відповідачем коштів на момент їх перерахування, матеріали справи не містять.
Отже, необхідна для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України ознака безпідставності набуття відповідачем 313000,00 грн відсутня.
Обставина того, що відповідач не поставив оплачений товар, сама по собі не перетворює первісно правомірно отриману за договором попередню оплату на безпідставно набуте майно у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України.
Невиконання продавцем договірного обов`язку з передачі попередньо оплаченого товару породжує для покупця передбачені договором та законом способи захисту саме у межах відповідних договірних правовідносин.
Зокрема, відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Разом з тим предметом і фактичною підставою цього спору є вимога позивача про повернення коштів саме як безпідставно набутих у зв`язку з твердженням про неукладеність договору, а не вимога покупця про повернення попередньої оплати після настання передбачених частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України умов для реалізації такого альтернативного права.
Заявляючи цей позов, позивач не виходив із існування договору поставки та прострочення відповідачем установленого строку його виконання, а, навпаки, послідовно стверджував про відсутність між сторонами будь-якого договору.
Надіслані 27.05.2024 та 07.08.2024 вимоги також сформульовані позивачем як вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів з огляду на твердження про неукладеність договору, а не як реалізація права покупця, передбаченого частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України.
Крім того, оскільки сторонами не був погоджений конкретний строк поставки, для реалізації наслідків прострочення зобов`язання необхідно насамперед встановити настання строку виконання відповідного договірного обов`язку в порядку, визначеному цивільним законодавством.
Матеріали справи не підтверджують, що до звернення з цим позовом позивач пред`явив відповідачу вимогу саме про виконання договірного зобов`язання з поставки товару у порядку частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України та після спливу відповідного строку реалізував передбачене частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України альтернативне право на повернення попередньої оплати.
За таких обставин суд не має підстав замінювати встановлені позивачем фактичні підстави позову іншими обставинами та конструювати замість заявленої вимоги про повернення безпідставно набутого майна інший за фактичними передумовами спосіб захисту.
При цьому суд враховує, що неправильна юридична кваліфікація стороною правовідносин сама по собі не звільняє суд від обов`язку застосувати належні норми права. Водночас принцип jura novit curia не надає суду права змінювати фактичну підставу позову та самостійно встановлювати замість позивача інший юридично значимий склад обставин, на якому ним позов не ґрунтувався.
Таким чином, вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦАГРОТОРГ» про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сахніка Андрія Анатолійовича 313000,00 грн на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Позивачем заявлено про покладення на відповідача 4695,00 грн витрат зі сплати судового збору та 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Факт сплати судового збору у розмірі 4695,00 грн підтверджується квитанцією від 24.08.2024.
Позовна заява подана до Господарського суду Київської області в електронній формі через підсистему ЄСІТС «Електронний суд».
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше одного та не більше трьохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
1,5 відсотка від ціни позову 313000,00 грн становить 4695,00 грн.
Разом з тим відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже, належний розмір судового збору за подання цього позову в електронній формі становив: 4695,00 грн ? 0,8 = 3756,00 грн.
Таким чином, позивачем сплачено судовий збір на 939,00 грн більше встановленого законом розміру.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду у разі внесення судового збору у більшому розмірі, ніж установлено законом.
Відтак 939,00 грн надміру сплаченого судового збору можуть бути повернуті позивачу з Державного бюджету України за його клопотанням.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу судом установлено, що 23.07.2024 між ТОВ «СПЕЦАГРОТОРГ» та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Правозахисник» укладено договір-доручення №23/07-1 про надання правової допомоги, предметом якого є надання правової допомоги щодо підготовки та подання позову про стягнення з ФОП Сахніка Андрія Анатолійовича 313000,00 грн за платіжною інструкцією №211 від 23.01.2024.
Протоколом №1 узгодження договірної ціни сторони погодили вартість правової допомоги у розмірі 30000,00 грн; 01.08.2024 адвокатським об`єднанням виставлено рахунок-фактуру №23/07-1 на 30000,00 грн, а позивачем зазначена сума сплачена.
Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові — на позивача.
З огляду на відмову у задоволенні позову у повному обсязі належний до сплати судовий збір у розмірі 3756,00 грн та витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн покладаються на позивача та стягненню з відповідача не підлягають.
Інші докази, наявні у матеріалах справи, оцінені судом у сукупності з наведеними вище та не спростовують встановленого судом договірного характеру правовідносин сторін і висновку про відсутність підстав для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України.
Керуючись статтями 73, 74, 75, 76-79, 86, 123, 126, 129, 165, 202, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, статтями 3, 11, 205, 530, 638, 641, 642, 629, 655, 693, 712, 1212 Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

1. У задоволенні позову (вх.№ 3308 від 28.08.2024) Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦАГРОТОРГ» до Фізичної особи-підприємця Сахніка Андрія Анатолійовича про повернення безпідставно набутого майна (коштів) — відмовити повністю.
2. Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦАГРОТОРГ» зі сплати судового збору у належному розмірі 3756,00 грн (три тисячі сімсот п`ятдесят шість гривень) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн (тридцять тисяч гривень) залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 07.09.2026. 

Суддя С.О. Саванчук