Справа № 152/716/26
2/152/776/26 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

18 серпня 2026 року          м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого – Войнаровського І.В.,
за участі:
секретаря – Сербіної М.В,,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Славінська Наталія Леонтіївна до Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, про визнання строку для прийняття спадщини пропущеним з поважних причин та визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом,
у с т а н о в и в:
07 травня 2026 року адвокат Славінська Н.Л., в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання строку для прийняття спадщини пропущеним з поважних причин та визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом.
Зазначила, що позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємець майна (земельної ділянки) померлої ОСОБА_2 за заповітом, не була обізнана про наявність заповіту на своє ім`я, своєчасно не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті останньої. Нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини. Вважаю, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, а її порушені права підлягають захисту шляхом подання вказаного позову, оскільки наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.1272 ЦК України, тобто для визначення додаткового строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини за заповітом, враховуючи, що вона не була обізнана про наявність заповіту на своє ім`я, так як не перебуває у родинних відносинах із заповідачем. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрівка Жмеринського району Вінницької області померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 76 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 . ОСОБА_2 на день смерті постійно проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою спеціаліста Олександрівського старостинського округу Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 22.04.2026 року за №93. Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, із земельної ділянки з кадастровим номером 0525386000:02:001:0382 площею 1,913 га, цільове призначення якої – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пеньківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, а тепер Пеньківського старостинського округу №3 Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.12.2017 року №108664839 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.08.2017 року. Спадкоємцем вказаної земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 , після смерті останньої за заповітом від 23.09.2024 року, посвідченим старостою Пеньківського старостинського округу №3 Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області та зареєстрованим в реєстрі за №3-79, є позивачка ОСОБА_1 . Заповіт ОСОБА_2 від 23.09.2024 року, який на день смерті заповідача не змінений і не скасований, також зареєстрований у Спадковому реєстрі, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 28.04.2026 року №85037236. Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не відкривалася, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27.04.2026 року №85015332. Позивачка ОСОБА_1 не подала вчасно нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , оскільки не була обізнана про наявність заповіту померлої на своє ім`я. Так, ОСОБА_1 не є спадкоємцем жодної черги за законом та не перебуває у родинних відносинах з ОСОБА_2 , але сім`я позивачки підтримувала тривалі дружні відносини зі спадкодавцем, допомагала в догляді належного ОСОБА_2 будинку та присадибної земельної ділянки, що знаходяться в АДРЕСА_2 . Проте, ОСОБА_2 про свій намір зробити заповітне розпорядження щодо належної їй земельної ділянки з кадастровим номером 0525386000:02:001:0382 площею 1,913 га, цільове призначення якої – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на користь ОСОБА_1 жодного разу останню не повідомляла. Про наявність заповіту ОСОБА_1 дізналася в березні 2026 року з усного повідомлення працівника Пеньківського старостинського округу №3 Мурафської сільської ради, після чого отримала примірник заповіту. 27.04.2026 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Хлапоніна О.О. з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 за заповітом, проте, нотаріус відмовив у оформленні спадщини, зсилаючись на пропуск строків для прийняття спадщини, про що видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №220/02-31. Зазначену вище причину пропуску строку для прийняття спадщини позивачка вважає поважною. Крім того, позивачка, яка не є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 і не була обізнана про наявність заповіту від імені останньої на своє ім`я, не мала жодних підстав для вчинення дій для прийняття спадщини за заповітом, який для неї є єдиною підставою для спадкування. Зазначену причину пропуску строку для прийняття спадщини, зокрема, необізнаність про наявність заповіту, позивачка вважає поважною.
З огляду на вищевикладене, представник позивачки просить визнати строк для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 пропущеним ОСОБА_1 з поважних причин та визначити їй додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 – ОСОБА_2 , – в три місяці, починаючи з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили.
Ухвалою суду від 07 травня 2026 року цю позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.25).
Ухвалою суду від 09 червня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.32).
В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, однак 17 серпня 2026 року від представника позивачки – адвоката Славінської Н.Л. до суду надійшла заява, в якій вона просить провести розгляд справи у судовому засіданні 18 серпня 2026 року, у відсутності позивачки та її представника (а.с.35). 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, однак 09 червня 2026 року від представника відповідача до суду надійшла заява, в якій він просить провести судове засідання без представника сільської ради. Заперечень щодо розгляду даної справи сільська рада не має (а.с.30).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, виходячи із такого.
Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №108664839 від 22 грудня 2017 року, власником земельної ділянки з кадастровим номером 0525386000:02:001:0382, площею 1,913 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пенькіської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, була ОСОБА_2 (а.с.7).
Згідно з копією витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27 квітня 2026 року №85015332, спадкові справи до майна померлої ОСОБА_2 не відкривалися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.9).
Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №85037236 від 28 квітня 2026 року, ОСОБА_2 залишила заповіт, який посвідчений 23 вересня 2024 року Мурафською сільською радою Жмеринського району Вінницької області (а.с.10).
Згідно з копією довідки №93 від 22 квітня 2026 року, виданої Северинівською сільською радою Жмеринського району Вінницької області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Згідно запису в погосподарській книзі №3 особовий рахунок № НОМЕР_2 , на час відкриття спадщини разом із спадкодавицею ОСОБА_2 на день смерті ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с.12).
Відповідно до копії заповіту від 23 вересня 2024 року, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: земельна ділянка площею 1,9130 га, кадастровий номер 0525386000:02:001:0382, яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину НМІ №765020 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пеньківського старостинського округу №3 Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, заповіла ОСОБА_1 (а.с.13).
Постановою державного нотаріуса Шаргородського державної нотаріальної контори Вінницької області Хлапоніна О.О. №220/02-31 від 27 квітня 2026 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з підстави пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.17).
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 серпня 2017 року, ОСОБА_2 успадкувала право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності СВАТ «САД Поділля» с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.19).
Згідно з копією свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрівка Жмеринського району Вінницької області (а.с.20).
Відповідно до повідомлення Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області №281/01-16 від 01 червня 2026 року, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася, згідно алфавітних книг обліку спадкових справ за 2025-2026 роки (а.с.27).
Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 з поважних причин.
Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані зі спадкуванням, які регулюються Цивільним кодексом України (далі – ЦК України).
Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 
Згідно із частинами 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
З огляду на викладене, суд вважає поважною та обґрунтованою причину пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , з огляду на це, на переконання суду, позивачці слід визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини тривалістю в три місяці, який слід відраховувати з дня набрання рішенням суду законної сили.
Ураховуючи викладене вище, суд доходить висновку про повне задоволення позову.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 247, 259, 263-265 ЦПК України, на підставі статей 1220, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд, 
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Славінська Наталія Леонтіївна до Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, про визнання строку для прийняття спадщини пропущеним з поважних причин та визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом – задовольнити повністю.
Визнати строк для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 пропущеним ОСОБА_1 з поважних причин та визначити їй додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , тривалістю три місяці, починаючи з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський