СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Харків Справа № 917/1368/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В., 
за участю секретаря судового засідання: Євтушенка Є.В.,
за участю представників сторін:
від позивача: Гетьман А.А., ордер серія АХ № 1358547 від 15.06.2026;
від відповідача (апелянта): не з`явилися;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газтехнологія" (вх. 1050 П/2),
на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.03.2026 (повне рішення складено 17.04.2026) у справі № 917/1368/25 (суддя Солодюк О.В.),
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна компанія "Газінвестпроект", м. Київ,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газтехнологія", м. Полтава,
про стягнення 2267549,37грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна компанія "Газінвестпроект" (далі - ТОВ "БПК "Газінвестпроект") звернулося до Господарського Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газтехнологія" (далі - ТОВ "Газтехнологія") про стягнення заборгованості за договором на виконання робіт №08/10-2024 від 08.10.2024 у розмірі 2267549,37грн, з яких: 2169402,10грн основного боргу, 52775,37грн пені, 17383,03грн відсотків річних та 27988,87грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги з посиланням на положення статей 509, 525, 526, 599, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати робіт, виконаних позивачем на підставі укладеного між сторонами договору №08/10-2024 від 08.10.2024.
У відзиві на позовну заяву відповідач визнав наявну заборгованість перед позивачем в сумі 2169402,10грн та просив суд зменшити заявлений до стягнення розмір штрафних санкцій на 50 %.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.03.2026 у справі №917/1368/25 позов задоволено; стягнуто з ТОВ "Газтехнологія" на користь ТОВ "БПК "Газінвестпроект" 2267549,37грн, з яких: 2169402,10грн основного боргу, 52775,37грн пені, 17383,03грн відсотків річних, 27988,87грн інфляційних втрат та судові витрати в розмірі 27210,59грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним:
- факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 2169402,10грн належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований;
- відповідач не лише отримав роботи і не оплатив у повному обсязі їх вартість, але й додатково отримав податкову вигоду (у формі податкового кредиту з ПДВ), що дозволило відповідачу зменшити свої податкові зобов`язання та спрямувати вільні кошти на отримання прибутку;
- оскільки відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань, що є підставою для застосування встановленої законом відповідальності;
- перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, відсотків річних та інфляційних втрат у межах визначеного позивачем періоду прострочення, з урахуванням здійснених часткових оплат, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума здійснених позивачем нарахувань є арифметично правильною, а позовні вимоги про стягнення 52775,37грн пені, 17383,03грн відсотків річних та 27988,87грн інфляційних є обґрунтованими та підлягають задоволенню;
- разом з цим, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 50 %, виходячи з того, що останній не вживав заходів щодо погашення заборгованості; поведінка відповідача є умисним та системним порушенням майнових прав позивача; відповідач фактично зберіг у себе кошти, які мали бути сплачені позивачу, і використовував їх для отримання прибутку, незважаючи на порушення майнових прав позивача; розмір вимог позивача щодо стягнення пені є незначним порівняно з розміром простроченого основного зобов`язання.
Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач - ТОВ "Газтехнологія" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 17.03.2026 у справі № 917/1368/25, а саме в частині стягнення 202982,27грн (104835,00грн основного боргу, 2775,37грн пені, 17383,03грн відсотків річних та 27988,87грн інфляційних втрат) та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин справи. 
Узагальнена позиція апелянта зводиться до наступного:
- при здійсненні перевірки заявлених у позові розрахунків місцевим господарським судом не було враховано того, що позивач самовільно утримував суми штрафних санкцій з тих сум, які перераховувалися відповідачем у рахунок оплати виконаних робіт (основного боргу), без урахування умов п. 5.4. договору, яким встановлено обов`язок замовника сплатити підряднику суму боргу з урахування індексу інфляції та пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, виключно на вимогу підрядника, яка у спірному випадку була відсутня; 
- погоджена сторонами у п. 5.4. договору умова свідчить про те, що нарахування інфляційних втрат та пені не відбувається автоматично, це право кредитора (підрядника), яке реалізується лише після пред`явлення ним відповідної письмової вимоги (претензії) до боржника (замовника), що також знаходить відображення у ст. 625 Цивільного кодексу України;
- наведене порушення призвело до неправильного розрахунку основного боргу у хронологічній послідовності здійснених оплат, а також нарахування пені, інфляційних втрат та відсотків річних виходячи з невірних сум заборгованості за основним зобов`язанням.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2026 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Газтехнологія" на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.03.2026 у справі №917/1368/25; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; призначено розгляд апеляційної скарги у справі №917/1368/25 на 16.06.2026 о 10:00 год.
15.06.2026 до Східного апеляційного господарського суду від ТОВ "Газтехнологія" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано неможливістю прибуття директора ТОВ "Газтехнологія" у судове засідання 16.06.2026 у зв`язку перебуванням у відрядженні, що підтверджується наказом про направлення у відрядження №1506-в від 15.06.2026.
16.06.2026 до Східного апеляційного господарського суду від ТОВ "БПК "Газінвестпроект" надійшли заперечення проти заявленого відповідачем клопотання про відкладення розгляду з метою недопущення затягування розгляду справи, оскільки відсутні докази нагальної необхідності для перебування директора ТОВ "Газтехнологія" Соломахи М.В. у відрядженні саме 16.06.2026.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.06.2026 оголошено перерву у судовому розгляді справи №917/1368/25 до 30.06.2026 о 14:45 год. При цьому, суд визнав неповажними причини неявки представника (директора) відповідача у судове засідання та відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.
30.06.2026 до Східного апеляційного господарського суду від ТОВ "Газтехнологія" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано необхідністю надання сторонам додаткового часу для розгляду пропозиції та проведення переговорів щодо укладення мирової угоди та подання її на затвердження суду.
В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що з метою врегулювання спору ним було направлено позивачу пропозицію щодо врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди у справі №917/1368/25 разом із розробленим проєктом мирової угоди, яка передбачає визнання відповідачем дійсного основного боргу, розстрочення та поетапне здійснення платежів до кінця 2026 року. 
У судовому засіданні апеляційної інстанції 30.06.2026 приймала участь представниця ТОВ "БПК "Газінвестпроект", яка надала пояснення по суті справи, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Також, представниця позивача заперечувала проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та щодо укладення мирової угоди, стверджуючи про намагання відповідача таким чином затягнути судовий розгляд справи, наполягала на розгляді справи по суті.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке мотивовано необхідністю надання додаткового часу для врегулювання спору та укладення мирової угоди, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами.
Частиною 1 ст. 192 ГПК України передбачене, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін.
У свою чергу, ч. 2 ст. 192 ГПК України передбачає, що сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
Системний аналіз та тлумачення ст. 192 ГПК України дає змогу дійти висновку, що укладення мирової угоди є правом сторін, яким вони можуть скористатися у будь-який момент судового розгляду. Натомість примус до її укладення є неприпустимим. Вона має бути результатом вільного волевиявлення обох сторін.
У матеріалах справи відсутні підтвердження волевиявлення позивача до укладення мирової угоди в даній справі. Суд, в свою чергу наділений лише повноваженнями для сприяння в укладення такої угоди між сторонами, натомість позбавлений процесуальної можливості до примусу однієї зі сторін спору до добровільного його врегулювання.
Враховуючи позицію представниці позивача, яка у судовому засіданні 30.06.2026 повністю заперечувала проти укладення мирової угоди, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляд справи для надання сторонам можливості врегулювати спір та укласти мирову.
До того ж, суд зауважує, що сторони не позбавлені права врегулювати погашення спірної заборгованості на будь-якій стадії судового процесу, а також в процесі виконання судового рішення, в тому числі шляхом зменшення або списання штрафних санкцій (пені), інфляційних втрат та 3% річних.

За приписами ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для перегляду оскаржуваного рішення, а також судом створено належні умови для реалізації сторонами процесуальних прав і було належним чином повідомлено всіх учасників судового процесу про розгляд справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, проаналізувавши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутньої в судовому засіданні представниці позивача, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.10.2024 між ТОВ "Газтехнологія" (замовник) та ТОВ "БПК "Газінвестпроект" (підрядник) було укладено договір № 08/10-2024 на виконання робіт по приготуванню промивальної рідини при спорудженні свердловини № 2-Семигинів Стинавського родовища (далі – договір).
За умовами договору підрядник зобов`язався виконати роботи по приготуванню промивальної рідини, інженерному супроводу, лабораторному контролю та регулюванню її параметрів при спорудженні свердловини № 2-Семигдів Стинавського родовища, відповідно до Специфікацій до договору (Додатки № 1.1, 1.2, 2, 3, 4, 5, 6) до цього договору, що є його невід`ємною частиною, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі роботи (п. 1.1. договору).
Відповідно до п. 1.11. договору строк виконання робіт за цим договором становить проміжок часу, який починає відраховуватись з моменту початку виконання робіт, що підтверджується підписаним сторонами актом про початок робіт на свердловині за кожним етапом згідно специфікацій, та закінчується в момент оформлення акту про закінчення робіт на свердловині за кожним етапом.
Пунктом 1.14. договору визначено, що початком виконання робіт вважається дата, що вказується в письмовому повідомленні від замовника (відповідно п. 4.1.9.). Вартість виконання робіт по інженерно-технічному супроводженню включає в себе підготовчі роботи з приготування промивальної рідини.
Згідно п. 1.15. договору кінцем виконання робіт по свердловині вважається підписання відповідного акту про завершення виконання робіт, згідно Додатку № 5 до договору.
У пункті 2.1. договору сторони погодили, що загальна вартість виконання робіт за цим договором становить 12826640,40грн, в т.ч. ПДВ – 2137773,40грн, і складається з вартостей:
2.1.1. добової ставки персоналу та вагону-лабораторії з лабораторним обладнанням, яка складає 15000,00грн з ПДВ в термін виконання робіт – 90 діб, що визначений в Додатку № 2, і становить 1350000,00грн, в т.ч. ПДВ – 225000,00грн;.
2.1.2. хімічних реагентів, визначених в Додатках №.1.1 та 1.2, і становить 11476640,40грн, в т.ч. ПДВ – 1912773,40 грн.
Відповідно до п. 2.2. договору, не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до початку виконання робіт по договору, замовник здійснює попередню оплату в розмірі 3800040,00грн, в тому числі ПДВ – 663340,00грн. За 10 (десять) календарних днів до початку виконання робіт, після отримання письмового повідомлення від замовника, підрядник надає замовнику рахунок на здійснення вказаної попередньої оплати для авансування мобілізації обладнання, персоналу та хімічних реагентів, згідно з Додатком № 2 до Договору.
За умовами п. 2.3. договору розрахунок за фактично виконані роботи здійснюється замовником протягом 10 (десяти) робочих днів з дати підписання сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт, з у рахуванням здійсненої замовником попередньої оплати, згідно п. 2.2. договору.
Підпунктом 4.1.3. п. 4.1. договору сторони погодили, що замовник зобов`язаний оплачувати підряднику виконані роботи в розмірах і в строки, що передбачені розділом 2 цього договору.
Згідно п. 5.4. договору, у випадку порушення замовником строків розрахунку згідно п.п. 2.3, 2.4 даного договору, замовник, на вимогу підрядника, зобов`язаний сплатити підряднику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення.
Договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами та скріплення їх печатками і діє до повного виконання ними взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 7.2. договору)
Дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що 08.10.2024 між сторонами складено та підписано Додатки №№ 1.1., 1.2., 2, 3, 5, 6 (Специфікації) до договору, якими було погоджено кошторисну частину технічного проєкту та інші технічні документи щодо стану, складу та параметрів виконання робіт.
10.02.2025, 03.04.2025 та 02.05.2025 між сторонами було укладено Додаткові угоди №№ 1, 2, 3, якими вносилися зміни у загальну кошторисну вартість виконання робіт за договором. 
20.11.2024 сторонами складено Акт про початок виконання робіт по договору №08/10-2024 від 08.10.2024 на виконання робіт по приготуванню промивальної рідини при спорудженні свердловини № 2-Семигинів Стинавського родовища.
Як встановлено з матеріалів справи, 15.11.2024 на виконання вимог п. 2.2. договору замовник здійснив на користь підрядника попередню оплату у розмірі 3000000,00грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи Інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 2 від 15.11.2024, після чого відповідач приступив до виконання обумовлених договором робіт.
На виконання умов договору позивач виконав, а відповідач прийняв наступні виконані роботи:
1) у період з 20.11.2024 до 30.11.2024 позивач надав відповідачу обумовлені договором послуги та виконав роботи на загальну суму 1084987,80грн, що підтверджується складеними між сторонами Актом №1 приймання-передачі наданих послуг та розрахунком до акту 1 від 30.11.2024 за договором (а.с. 34).
2) у період з 01.12.2024 до 31.12.2024 позивач надав відповідачу обумовлені договором послуги та виконав роботи на загальну суму 1669395,00грн, що підтверджується Актом № 2.1 від 31.12.2024 приймання-передачі наданих послуг та розрахунком до акту № 2.1 від 31.12.2024 за договором (а.с. 35);
3) у період з 01.12.2024 до 31.12.2024 позивач надав відповідачу обумовлені договором послуги та виконав роботи на загальну суму 465000,00грн, що підтверджується Актом № 2.2 від 31.12.2024 приймання-передачі наданих послуг та розрахунком до акту № 2.2 від 31.12.2024 за договором (а.с. 36)
4) у період з 01.01.2025 до 31.01.2025 позивач надав відповідачу обумовлені договором послуги та виконав роботи на загальну суму 1530279,60грн, що підтверджується Актом № 3 від 31.01.2025 приймання-передачі наданих послуг та розрахунком до акту № 3 від 31.01.2025 за договором (а.с. 37);
5) у період з 01.02.2025 до 28.02.2025 позивач надав відповідачу обумовлені договором послуги та виконав роботи на загальну суму 1891904,70грн, що підтверджується Актом № 4 від 28.02.2025 приймання-передачі наданих послуг та розрахунком до акту № 4 від 28.02.2025 за договором (а.с. 38);
6) у період з 01.03.2025 до 31.03.2025 позивач надав відповідачу обумовлені договором послуги та виконав роботи на загальну суму 1107777,30грн, що підтверджується Актом № 5 від 31.03.2025 приймання-передачі наданих послуг та розрахунком до акту № 5 від 31.03.2025 за договором (а.с. 39);
7) у період з 01.04.2025 до 30.04.2025 позивач надав відповідачу обумовлені договором послуги та виконав роботи на загальну суму 776220,60грн, що підтверджується Актом № 6 від 30.04.2025 приймання-передачі наданих послуг та розрахунком до акту № 6 від 30.04.2025 за договором (а.с. 40);
8) у період з 01.05.2025 до 30.05.2025 позивач надав відповідачу обумовлені договором послуги та виконав роботи на загальну суму 588664,50грн, що підтверджується Актом № 7 від 30.05.2025 приймання-передачі наданих послуг та розрахунком до акту № 7 від 30.05.2025 за договором (а.с. 40);
Судом встановлено, що вказані вище акти та розрахунки були підписані сторонами без будь-яких зауважень та скріплені печатками обох підприємств. При цьому, замовник (відповідач) підтвердив, що роботи виконані підрядником (позивачем) належним чином, в повному обсязі та відповідають умовам договору.
30.05.2025 між сторонами складено Акт про закінчення виконання робіт по договору №08/10-2024 від 08.10.2024 на виконання робіт по приготуванню промивальної рідини при спорудженні свердловини № 2 - Семигинів Стинавського родовища.
Станом на момент завершення повного обсягу робіт та підписання Акту від 30.05.2025 позивач надав відповідачу послуги та виконав роботи на загальну суму 9114229,50грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи первинними документами та відповідачем не заперечується.
Разом з цим, згідно наявних у справі Інформаційних повідомлень про зарахування коштів за період з 15.11.202024 по 09.06.2025 відповідачем було перераховано на користь позивача оплату за виконані роботи у загальній сумі 7049662,40грн, тобто різниця між сумою основного боргу та сплаченими відповідачем коштами становить 2064567,10грн.
Звертаючись до господарського суду першої інстанції з позовом у цій справі, позивач посилається на систематичне неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, внаслідок прострочення оплати платежів по кожному акту приймання-передачі наданих послуг починаючи з січня 2025 по 30.05.2025, внаслідок чого ним застосовувався п. 5.4. договору та здійснювалося часткове зарахування пені за рахунок здійснених відповідачем оплат, а решта сплаченої суми спрямовувалася на погашення основного боргу.
За доводами позивача, станом на момент звернення до суду з позовом залишок основного боргу відповідача становить 2169402,10грн, що складається із наступної заборгованості: за Актом №5 виконаних робіт від 31.03.2025 – 804517,00грн, за Актом № 6 виконаних робіт від 30.04.2025 – 776220,60грн, за Актом № 7 виконаних робіт від 30.05.2025 – 588664,50грн.
Крім того, враховуючи прострочення відповідачем оплати виконаних робіт, станом на дату звернення до суду з позовною заявою позивачем на підставі п. 5.4. договору нараховано за період з 09.06.2025 до 08.07.2025 пені по кожному акту в загальній сумі 52775,37грн, за період з 15.02.2025 по 08.07.2025 - 3% річних в сумі 17383, 03грн та інфляційних втрат в сумі 27988,87грн.
Також позивач вказав, що за фактом здійснення господарських операцій між сторонами позивачем було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні (по кожній здійснені відповідачем оплаті). Позивач включив у свої зобов`язання зі сплати ПДВ суми коштів за господарськими операціями з виконання робіт на користь відповідача, а відповідач включив такі суми коштів до складу свого податкового кредиту, внаслідок чого податкові зобов`язання відповідача зменшились.
Однак, як вказує позивач, незважаючи на те, що він діяв добросовісно та виконав свої зобов`язання за договором, позивач не лише не отримав від відповідача повної оплати виконаних робіт, але й також був вимушений сплатити ПДВ за фактом вчинення господарських операцій з виконання робіт, які не були у повному обсязі оплачені відповідачем.
У зв`язку із наведеними обставинами щодо неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором на виконання робіт №08/10-2024 від 08.10.2024 ТОВ "БПК "Газінвестпроект" звернулося до господарського суду першої інстанції з позовом у цій справі про стягнення з ТОВ "Газтехнологія" осиного боргу в сумі 2169402,10грн, 52775,37грн - пені, 17383,03грн - відсотків річних та 27988,87грн - інфляційних втрат.
Як вже зазначалося, в ході розгляді справи відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він визнав заборгованість в сумі 2169402,10грн та просив зменшити штрафні санкції на 50 %.
За результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення від 17.03.2026 у справі №917/1368/25, яким позов задоволено повністю.
Ухвалюючи рішення у справі, суд дійшов висновку про відсутність існування виняткових обставин для застування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 50%, оскільки відповідач не надав належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наведених у клопотанні обставин. Також суд зазначив про відсутність підстав для зменшення нарахованих позивачем відсотків, оскільки саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Щодо інфляційних втрат, то вони входять до складу основного зобов`язання, не є штрафними санкціями, а спрямовані на відшкодувати кредитору матеріальних втрат від знецінення грошових коштів.
Колегія суддів враховує, що рішення господарського суду першої інстанції не оскаржується відповідачем в частині стягнення основного боргу в сумі 2064567,10грн, а також відмови у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій а отже відповідно до приписів ст. 269 ГПК України не є предметом розгляду в даному апеляційному провадженні.
Із змісту апеляційної скарги вбачається, що ТОВ "Газтехнологія" не погоджується з рішенням суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 104835,00грн, 52775,37грн - пені, 17383,03грн - відсотків річних та 27988,87грн - інфляційних втрат, отже рішення Господарського суду Полтавської області від 17.03.2026 у справі №917/1368/25 підлягає перегляду апеляційним господарським судом лише в цій частині.

Надаючи власну кваліфікацію спірних правовідносин, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
За приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями ч. 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
За змістом ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язком для виконання сторонами.
Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Як встановлено судом з матеріалів справи, між ТОВ "Газтехнологія" (замовник) та ТОВ "БПК "Газінвестпроект" (підрядник) було укладено договір №08/10-2024 від 08.10.2024 на виконання робіт по приготуванню промивальної рідини при спорудженні свердловини № 2-Семигинів Стинавського родовища, який за своєю правовою природою є змішаним договором у розумінні ч. 2 ст. 628 ЦК України, оскільки містить елементи як договору підряду (фактичне виконання робіт), так і договору про надання послуг (інженерний супровід, лабораторний контроль та регулювання параметрів робіт).
Частиною 1 ст. 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (змовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
У силу приписів ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Матеріали справи свідчать, що за умовами укладеного між сторонами договору № 08/10-2024 на виконання робіт від 08.10.2024 підрядник зобов`язався виконати роботи по приготуванню промивальної рідини, інженерному супроводу, лабораторному контролю та регулюванню її параметрів при спорудженні свердловини № 2-Семигдів Стинавського родовища, відповідно до Специфікацій до договору (Додатки № 1.1, 1.2, 2, 3, 4, 5, 6) до цього договору, що є його невід`ємною частиною, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі роботи (п. 1.1. договору).
Відповідно до п. 2.2. договору, не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до початку виконання робіт по договору, замовник (відповідач) здійснює попередню оплату в розмірі 3800040,00грн.
З досліджених матеріалів справи слідує, що 15.11.2024 на виконання вимог пункту 2.2. договору замовник здійснив на користь підрядника попередню оплату у розмірі 3000000,00грн, що підтверджується Інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 2.
20.11.2024 сторонами підписано Акт про початок виконання Робіт по Договору № 08/10-2024. 
Отже, станом початок виконання робіт за замовником рахувалася заборгованість з попередньої оплати в сумі 800040,00грн, які були погоджені сторонами у п. 2.2. договору. 
У подальшому, 30.11.2024 сторонами підписано Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг, яким підтвердили фактичне виконання підрядником робіт на загальну суму 1084987,80грн.
Разом з цим, пунктом 2.3. договору встановлено, що розрахунок за фактично виконані роботи здійснюється замовником протягом 10 (десяти) робочих днів з дати підписання сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт, з у рахуванням здійсненої замовником попередньої оплати, згідно п. 2.2. договору.
З урахуванням здійсненої відповідачем попередньої оплати на суму 3000000,00грн, частина з яких (1084987,80грн) були зараховані позивачем в оплату основних робіт за Актом приймання-передачі №1, станом над 30.11.2024 за замовником рахувалась переплата в розмірі - 1915012,20грн.
09.12.2024 замовником було здійснено оплату на користь позивача в сумі 400000,00грн, що підтверджується Інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 1427.
Таким чином, станом на 09.12.2024 сума переплати становила 2315012,20грн. 
31.12.2024 сторонами були підписані Акти № 2.1 та 2.2 приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг на загальну суму 2134395,00грн, у зв`язку з чим здійснена замовником переплата становила 180617,20грн. 
Після здійсненого замовником 16.01.2025 перерахування на користь підрядника коштів в сумі 400040,00грн, що підтверджується Інформаційним повідомленням про зарахування коштів №1628, сума переплати становила 580657,20грн. 
31.01.2025 сторони підписали Акт № 3 приймання-передачі виконаних робіт на суму 1530279,60 грн. 
Після підписання Акту № 3 приймання-передачі, з урахуванням здійсненої замовником переплати, сума заборгованості замовника становила 949622,40грн, які у відповідності до п. 2.3. договору мали бути оплачені відповідачем протягом 10 робочих днів, тобто до 14.02.2025 включно. 
Таким чином, судом встановлено, що у період з 15.02.2025 до 18.02.2025 відповідачем допущено прострочення заборгованість на суму 949622,40грн.
Зі змісту позовної заяви та здійсненого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з урахуванням умов п. 5.4. договору та виходячи з облікової ставку НБУ (яка у період з 15.02.2025 до 18.02.2025 становила 14,5%) позивачем було здійснено нарахування пені відповідачу за період з 15.02.2025 до 18.02.2025 (4 дні) у розмірі 3017,98грн.
19.02.2025 замовником було перераховано на користь підрядника грошові кошти в сумі 400000,00грн, що підтверджується Інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 1901.
Разом з цим, за рахунок сплачених відповідачем 19.02.2025 грошових коштів в сумі 400000,00грн позивачем було здійснено зарахування пені у розмірі 3017,98грн, а решта сплаченої суми 396982,02грн спрямована на погашення основного боргу (за Актом приймання - передачі №3).
У період з 19.02.2025 до 06.03.2025 основна заборгованість відповідача становила 552640,38грн (949622,40 – 396982,02).
Враховуючи умови п. 5.4. договору та облікову ставку НБУ (яка у період з 19.02.2025 до 06.03.2025 становила 14,5%) позивачем здійснено нарахування пені за період з 19.02.2025 до 06.03.2025 (16 днів) у розмірі 7025,35грн.
07.03.2025 замовник сплатив підряднику 349622,40грн, що підтверджується Інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 1992 від 07.03.2025.
За рахунок сплачених відповідачем 07.03.2025 коштів в сумі 349622,40грн позивачем було здійснено зарахування пені у розмірі 7025,35грн, а решта суми 342597,05грн (349622,40 – 7025,35) спрямована на погашення основного боргу.
Станом на 07.03.2025 основна заборгованість відповідача становила:
1) за Актом №3 виконаних робіт від 31.01.2025 – 552640,38грн (строк оплати до 14.02.2025);
2) за Актом № 4 виконаних робіт від 28.02.2025 – 1891904,70грн (строк оплати
до 14.03.2025).
Грошові кошти в сумі 342597,05грн були спрямовані позивачем на погашення основної заборгованості, яка виникла раніше – 552640,38грн (за Актом №3 виконаних робіт від 31.01.2025).
Таким чином, станом на 07.03.2025 основна заборгованість відповідача перед
позивачем становила:
1) за Актом № 3 виконаних робіт від 31.01.2025 – 210043,33грн (552640,38 -
342597,05).
Враховуючи умови п. 5.4. договору та облікову ставку НБУ (яка у період з 07.03.2025 до 18.03.2025 становила 15,5%) позивачем здійснено нарахування пені за період з 07.03.2025 до 18.03.2025 (12 днів) у розмірі 2140,72грн.
Згідно умов п. 2.3. договору відповідач повинен був сплатити на користь позивача 1891904,70грн протягом 10-ти робочих днів з 28.02.2025 (Акт № 4), а саме до 14.03.2025.
Таким чином, у період часу з 15.03.2025 до 18.03.2025 основна заборгованість відповідача перед позивачем становила:
1) за Актом № 4 виконаних робіт від 28.02.2025 – 1891904,70грн.
Враховуючи умови п. 5.4. договору та облікову ставку НБУ (яка у період з 15.03.2025 до 18.03.2025 становила 15,5%) позивачем здійснено нарахування пені за період з 15.03.2025 до 18.03.2025 (4 дні) у розмірі 6427,29грн.
19.03.2025 відповідач сплатив позивачу 200000,00грн, що підтверджується Інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 2084 від 19.03.2025.
За рахунок таких коштів погашено заборгованість відповідача щодо сплати пені (2140,72грн та 6427,29грн), а решта в сумі 191431,99грн була спрямована на погашення основного боргу за Актом № 3 виконаних робіт від 31.01.2025 (210043,33 грн.).
Таким чином, станом на 19.03.2025 основна заборгованість відповідача перед Позивачем становила:
1) за Актом № 3 виконаних робіт від 31.01.2025 – 18561,34грн (210043,33- 191 431,99);
2) за Актом № 4 виконаних робіт від 28.02.2025 – 1891904,70грн.
Враховуючи умови п. 5.4. договору та облікову ставку НБУ (яка в період часу з 19.03.2025 до 24.03.2025 становила 15,5%) позивачем здійснено нарахування пені за період з 19.03.2025 до 24.03.2025 (6 днів) у розмірі:
1) 94,59грн. (18 561,34 х (31/365)х6/100);
2) 9 640,94грн. (1 891 904,70 х (31/365)х6/100);
25.03.2025 відповідач сплатив позивачу 1000000,00грн, що підтверджується Інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 2107 від 25.03.2025.
За рахунок таких коштів погашено заборгованість відповідача щодо сплати пені (94,59грн, 9640,94грн.), решта в сумі 990264,47грн (1000000,00 – 94,59 - 9640,94) була спрямована на погашення основного боргу за Актом № 3 виконаних робіт від 31.01.2025 та за Актом № 4 виконаних робіт від 28.02.2025.
Таким чином, станом на 25.03.2025 основна заборгованість відповідача перед позивачем становила:
1) за Актом № 3 виконаних робіт від 31.01.2025 – 0,00грн (18561,34 – 990 264,47);
2) за Актом № 4 виконаних робіт від 28.02.2025 – 920 201,57грн (1891904,70 – (990264,47 – 18 561,34)).
Враховуючи умови п. 5.4. договору та облікову ставку НБУ (яка в період часу з 25.03.2025 до 24.04.2025 становила 15,5%) позивачем здійснено нарахування пені за період з 25.03.2025 до 24.04.2025 (31 днів) в сумі 24227,77грн (920 201,57х (31/365)х31/100).
25.04.2025 відповідач сплатив позивачу 400000,00грн, що підтверджується Інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 2222 від 25.04.2025.
З урахуванням умов п. 2.3. договору відповідач повинен був сплатити 1107777,30грн протягом 10-ти робочих днів з 31.03.2025 (Акт № 5), а саме до 14.04.2025.
Враховуючи умови п. 5.4. договору та облікову ставку НБУ (яка в період часу з 15.04.2025 до 24.04.2025 становила 15,5%) позивачем здійснено нарахування пені за період з 15.04.2025 до 24.04.2025 (10 днів) від простроченої заборгованості за Актом № 5 виконаних робіт від 31.03.2025 (1107777,30грн) становить 9408,52грн (1107777,30х (31/365)х10/100).
Станом на 25.04.2025 відповідач мав таку заборгованість за Договором:
1) 24 227,77грн пені, нарахованої на борг за Актом №4 виконаних робіт від 28.02.2025;
2) 9408,52грн пені, нарахованої на борг за Актом №5 виконаних робіт від 31.03.2025;
3) 920201,57грн основного боргу за Актом №4 виконаних робіт від 28.02.2025;
4) 1107777,30грн основного боргу за Актом №5 виконаних робіт від 31.03.2025.
За рахунок сплачених відповідачем 25.04.2025 коштів в сумі 400000,00грн погашено заборгованість відповідача щодо сплати пені (24 227,77грн та 9408,52грн), а решта в сумі 366363,71грн (400000,00 – 24 227,77 – 9 408,52) була спрямована на погашення основного боргу за Актом № 4 виконаних робіт від 28.02.2025.
Таким чином, станом на 25.04.2025 залишок основного боргу відповідача перед позивачем складав:
1) за Актом № 4 виконаних робіт від 28.02.2025 – 553837,86грн (920 201,57 – 366363,71);
2) за Актом № 5 виконаних робіт від 31.03.2025 – 1107777,30грн;
09.05.2025 відповідач сплатив позивачу 600000,00грн, що підтверджується Інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 2267 від 09.05.2025.
З урахуванням умов п. 2.3. договору відповідач повинен був сплатити 776220,60грн протягом 10-ти робочих днів з 30.04.2025 (Акт № 6), а саме до 14.05.2025.
Станом на 09.05.2025 не настав строк сплати заборгованості за Актом № 6 виконаних робіт від 30.04.2025.
Враховуючи умови п. 5.4. договору та облікову ставку НБУ (яка в період часу з 25.04.2025 до 08.05.2025 становила 15,5%) позивачем здійснено нарахування пені за період з з 25.04.2025 до 08.05.2025 (14 днів) від простроченої заборгованості за Актом № 4 виконаних робіт від 28.02.2025 (553837,86грн) становить 6585,36грн (553 837,86 х (31/365)х14/100).
Сума пені за період часу з 25.04.2025 до 08.05.2025 (14 днів) від простроченої заборгованості за Актом № 5 виконаних робіт від 31.03.2025 (1107777,30 грн.) становить 13171,93грн (1 107 777,30х (31/365)х14/100).
Станом на 09.04.2025 відповідач мав таку заборгованість за договором:
1) 6585,36грн пені, нарахованої на борг за Актом №4 виконаних робіт від 28.02.2025;
2) 13171,93грн пені, нарахованої на борг за Актом №5 виконаних робіт від 31.03.2025;
3) 553837,86грн основного боргу за Актом №4 виконаних робіт від 28.02.2025;
4) 1107777,30грн основного боргу за Актом №5 виконаних робіт від 31.03.2025.
За рахунок сплачених відповідачем 09.05.2025 коштів в сумі 600000,00грн погашено заборгованість відповідача щодо сплати пені (6585,36грн та 13171,93грн), решта в сумі 580242,71грн (600000,00 – 6585,36 – 13171,93) була спрямована на погашення основного боргу:
1) за Актом № 4 виконаних робіт від 28.02.2025 (533837,86 – 580242,71);
2) за Актом № 5 виконаних робіт від 31.03.2025 (1107777,30грн – (580613,31 - 533837,86).
Таким чином, станом на 09.05.2025 залишок основного боргу відповідача перед позивачем складав:
1) за Актом № 5 виконаних робіт від 31.03.2025 – 1061001,85грн (1107777,30 – 46775,45).
09.06.2025 відповідач сплатив позивачу 300000,00грн, що підтверджується Інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 2479 від 09.06.2025.
З урахуванням умов п. 2.3. договору відповідач повинен був сплатити 776220,60грн протягом 10-ти робочих днів з 30.04.2025 (Акт № 6), а саме до 14.05.2025.
Враховуючи умови п. 5.4. договору та облікову ставку НБУ (яка в період часу з 10.05.2025 до 08.06.2025 становила 15,5%) позивачем здійснено нарахування пені за період з 15.05.2025 до 08.06.2025 (25 днів) від простроченої заборгованості за Актом № 6 виконаних робіт від 30.04.2025 (776220,60грн) становить 16481,40грн (776 220,60х (31/365)х25/100).
Сума пені за період часу з 10.05.2025 до 08.06.2025 (30 днів) від простроченої заборгованості за Актом № 5 виконаних робіт від 31.03.2025 (1061001,85грн) становить 27033,75грн (1061001,85х (31/365)х30/100).
У відповідності до п. 2.3. договору відповідач повинен був сплатити 588664,50грн протягом 10-ти робочих днів з 30.05.2025 (Акт №7), а саме до 13.06.2025.
Станом на 09.06.2025 не була прострочена оплата робіт за Актом № 7 виконаних робіт від 30.05.2025.
Станом на 09.06.2025 відповідач мав таку заборгованість за договором:
1) 27 033,75грн пені, нарахованої на борг за Актом №5 виконаних робіт від 31.03.2025;
2) 16481,40грн пені, нарахованої на борг за Актом №6 виконаних робіт від 30.04.2025;
3) 1061001,85грн основного боргу за Актом №5 виконаних робіт від 31.03.2025;
4) 776220,60грн основного боргу за Актом №6 виконаних робіт від 30.04.2025.
За рахунок сплачених відповідачем 09.06.2025 коштів в сумі 300000,00грн погашено заборгованість відповідача щодо сплати пені (27033,75грн та 16481,40грн), а решта в сумі 256484,85грн (300000,00 – 27033,75 – 16481,40) була спрямована на погашення основного боргу:
1) за Актом № 5 виконаних робіт від 31.03.2025 (1061001,85 - 256484,85).
Отже, станом на 09.06.2025 залишок основного боргу відповідача перед позивачем становив:
1) за Актом № 5 виконаних робіт від 31.03.2025 – 804517,00грн;
2) за Актом № 6 виконаних робіт від 30.04.2025 – 776 220,60грн;
3) за Актом № 7 виконаних робіт від 30.05.2025 – 588664,50грн.
З урахуванням наведеного, позивач стверджує, що станом 08.07.2025 розмір основної заборгованості відповідача за договором становить 2169402,10грн (804517,00 + 776220,60 + 588 664,50), які не було своєчасно оплачено відповідачем, що стало підставою для нарахування пені, відсотків річних та інфляційних втрат.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що між сторонами у справі відсутні розбіжності щодо обсягів та вартості виконаних позивачем робіт і наданих послуг, їх належне виконання та прийняття відповідачем і здійснення часткової оплати. 
Спірним є питання щодо правомірності здійснення позивачем зарахування пені на загальну суму 104835,00грн із здійснених відповідачем оплат заборгованості, внаслідок чого відповідач вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення основного боргу в цій частині, а також зазначає про неправомірність нарахування 52775,37грн - пені, 17383,03грн – відсотків річних та 27988,87грн - інфляційних втрат у зв`язку з відсутність прострочення зобов`язання.
Як встановлено апеляційним господарським судом, здійснюючи зарахування сплачених відповідачем сум в рахунок погашення пені, позивач керувався умовами п. 5.4. договору.
Так, відповідно до п. 5.4. договору, у випадку порушення замовником строків розрахунку згідно п. 2.3., 2.4. даного договору, замовник, на вимогу підрядника, зобов`язаний сплатити підряднику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення.
У свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог в оскаржуваній частині, відповідач вказує, що самовільне утримання (зарахування) позивачем штрафних санкцій з тих сум, які перераховувалися відповідачем як оплата основного боргу, суперечить умовам п. 5.4. договору та не відповідає передбаченому алгоритму зарахувань коштів за договором. Відповідач доводить, що нарахування інфляційних втрат та пені не відбувається автоматично, а може бути реалізовано кредитором (підрядником) виключно після пред`явлення ним відповідної письмової вимоги / претензії до боржника (замовника).
Надаючи оцінку вказаним доводам скаржника, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань (ст. 546 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність (ч. 2 ст. 218 ГК України – який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право нарахування та застосування штрафних санкцій пов`язується у першу чергу з наявністю самого факту порушення господарського зобов`язання та умовами договору, а не з наявністю відповідної вимоги чи претензії кредитора до боржника. 
При цьому, колегією суддів встановлено, умови укладеного між сторонами договору на виконання робіт №08/10-2024 від 08.10.2024 не встановлюють конкретної форми вимоги, яка має бути пред`явлена кредитором для нарахування боржнику штрафних санкцій, а також не містять узгодженого порядку її пред`явлення (усно/письмово, в односторонньому порядку або необхідністю доведення до відмова іншої сторони).
Судом встановлено, що починаючи з січня 2025 по 30.05.2025 відповідач як замовник робіт за договором, будучи належним чином обізнаним із строками виконання своїх грошових зобов`язань (п.п. 2.2., 2.3. договору), систематично допускав прострочення оплати платежів по кожному акту приймання-передачі наданих послуг (Акти приймання передачі №№ 3 – 7), внаслідок чого відповідачем застосовувався п. 5.4. договору та здійснювалося часткове зарахування пені за рахунок здійснених відповідачем оплат, а решта сплаченої суми спрямовувалася на погашення основного боргу.
Згідно умовами п. 5.1. договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у відповідності до цього договору та вимог чинного законодавства України.
Разом з цим, у пункті 5.4. договору сторони встановили, що у випадку порушення замовником строків розрахунку згідно п.п. 2.3, 2.4 даного договору, замовник, на вимогу підрядника, зобов`язаний сплатити підряднику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення.
Отже, укладаючи договір, відповідач погодився із передбаченими порядком застосування та розміром штрафними санкцій. Умовою ж для нарахування пені сторони погодили сам факт прострочення виконання зобов`язання, тоді як у частині вимоги підрядника сторони не визначили ані форми, ані порядку пред`явлення такої вимоги 
При цьому, колегія суддів зауважує, що чинним законодавством передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій, порядок і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. 
У свою чергу, відповідачем в ході розгляду справи будь-якими належними та допустимим доказами у розумінні ст.ст. 76 – 77 ГПК України не було спростовано доводи позивача та обставини порушення виконання замовником своїх грошових зобов`язань, як і не було підтверджено відсутності у позивача права на нарахування штрафних санкцій. 
Водночас, оскільки сторонами у договорі не встановлено конкретної форми та порядку пред`явлення вимоги як підстави нарахування пені, передбаченої п. 5.4. договору, тому у суду відсутні підстави для висновку про неправомірність дій позивача щодо зарахування пені із здійснених відповідачем оплат, оскільки такі дії підрядника і є реалізацією його договірного права (вимогою) у разі порушення замовником строків оплати.
Факт прострочення оплат по вищевказаним актам виконання робіт, є встановленими та відповідачем в ході розгляду справи в суді не заперечувався, а тому позивач мав право застосовувати умови п. 5.4. щодо нарахування пені за такі порушення.
Слід окремо зауважити на тому, що за положеннями п. 4.4.3. договору підрядник має право призупинити виконання будь-яких робіт по договору, якщо замовник, зокрема, прострочив оплату за будь-який етап робіт більше ніж на 10 (десять) банківських днів. 
Проте, як встановлено судом, незважаючи на допущені відповідачем системні прострочення оплати окремих етапів робіт, позивач продовжував добросовісно виконувати роботи за договором. 
А отже, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що здійснене утримання підрядником пені було необґрунтованим та суперечило умовам п. 5.4. договору.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
Позивач як підрядник за договором має право вимагати від відповідача як замовника належним чином виконувати обов`язки за договором, у тому числі шляхом нарахування та стягнення пені на свою користь, що прямо передбачено умовами п. 5.1. та п. 5.4 договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 відзначено, що стягнення інфляційних і річних процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди. Таку ж природу має і неустойка. Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 викладено правову позицію щодо того, що вимога про стягнення пені є акцесорною, додатковою до основного, залежить від основного і поділяє його долю, тому відповідно, для можливості стягнення пені повинна бути основна вимога про стягнення заборгованості з оплати товару або встановлення факту оплати товару з порушенням строків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 відзначено:
« 8.22. Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
8.23. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем не було вжито заходів щодо погашення заборгованості. Поведінка відповідача є умисним та систематичним порушенням майнових прав позивача задля забезпечення комерційних інтересів відповідача.
Відповідач фактично зберіг у себе кошти, які мали бути сплачені позивачу, і використовував такі кошти для отримання прибутку, незважаючи на порушення майнових прав позивача.
Розмір вимог позивача щодо стягнення пені є незначним порівняно з розміром простроченого основного зобов`язання відповідача.
Перевіривши наданий позивачем та здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, колегія суддів вважає його арифметично правильним.
Що стосується доводів відповідача про те, що здійснені ним на користь позивача оплати стосувалися погашення основного боргу, колегія суддів зазначає таке.
Як встановлено судом, на виконання умов договору відповідачем здійснювалися наступні оплати на користь позивача: 15.11.2024 на суму 3000000,00грн, 09.12.2024 на суму 400000,00грн, 16.01.2025 на суму 400040,00грн, 19.02.2025 на суму 400 000,00грн, 07.03.2025 на суму 349622,40грн, 19.03.2025 на суму 200000,00грн, 25.03.2025 на суму 1000000,00грн, 25.04.2025 на суму 400000,00грн, 09.05.2025 на суму 600000,00грн, 09.06.2025 на суму 300000,00грн.
У всіх платіжних дорученнях призначенням платежу вказано "Виконання робіт по приготуванню промивальної рідини та інженерний супровід згідно рахунків …". 
Згідно положень ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Верховний Суд в постанові від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16 зазначив про те, що можливість застосування ст. 534 ЦК України ставиться в залежність від змісту реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст. 534 ЦПК України застосовуватися не може.
У випадку, якщо платіж буде отриманий без реквізиту "Призначення платежу" чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості, розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України. Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №904/12527/16, від 26.09.2019 у справі № 910/12934/18, на яку вірно послався суд першої інстанції.
Водночас, у постановах від 07.09.2023 у справі № 905/1965/19, від 06.10.2021 у справі № 911/2731/20, від 26.12.2019 у справі № 911/2630/18 Верховний Суд наголосив, що в разі, коли у графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно з яким здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатися одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів.
Колегією суддів враховується, що будь-якого чітко визначеного порядку зарахування коштів, визначеного сторонами, договір не містить.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що станом на початок виконання робіт (20.11.2024) за замовником вже рахувалася заборгованість з попередньої оплати в сумі 800040,00грн, які були погоджені сторонами у п. 2.2. договору. 
За рахунок здійсненої відповідачем попередньої оплати договору на суму 3000000,00грн, позивач використав частину грошових коштів (1084987,80грн) в оплату основних робіт за Актом приймання – передачі № 1.
09.12.2024 замовником було здійснено оплату на користь позивача в сумі 400000,00грн з призначенням платежу "Виконання робіт по приготуванню пром.рідини" (хоча тоді рахувалася заборгованість із попередньої оплати), що підтверджується Інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 1427.
За наведеного вбачається, що як попередня оплата (до виконання робіт), так і розрахунки за фактично виконані роботи проводилися відповідачем із визначенням загального призначення платежу: "Виконання робіт по приготуванню промивальної рідини та інженерний супровід згідно рахунків …". Натомість, вказані рахунки відсутні у матеріалах справи, що позбавляє суд можливості перевірити їх зміст, зокрема, обсягу зобов`язань (виключно основного боргу), які пред`являлися позивачем та відсутності в них умов про нарахування штрафних санкцій. 
Водночас, як було встановлено вище, сторонами було погоджено умови щодо оплати наявної заборгованості саме після підписання Актів приймання – передачі №№ 1 - 7 та наявності у позивача права нарахування штрафних санкцій у разі прострочення оплати саме цих актів. А тому оскільки відповідач у наданих ним платіжних дорученнях конкретно не посилався на акти приймання передачі, період оплати чи дати, за які ним здійснювались оплата боргу, що не дозволяє достеменно встановити й стверджувати які оплати саме здійснювалися відповідачем, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач мав правові підстави розподілиляти одержані кошти відповідно до ст. 534 ЦК України.
Отже, оскільки відповідач систематично порушував умови укладеного між сторонами договору в частині повного та своєчасного здійснення оплати виконаних позивачем робіт, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що наведене надавало позивачу право здійснювати нарахування пені та здійснювати розподіл коштів з урахуванням черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням, що визначена положеннями ст. 534 ЦК України. 
До того ж, колегія суддів звертає увагу, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач визнавав суму основного боргу в розмірі 2169402,10грн. Так, відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції підтвердив фактичне прострочення ним зобов`язання, щодо обставин неправомірного здійснення позивачем зарахування пені не заявляв, а лише просив зменшити штрафні санкції на 50%.
Отже, всі заперечення відповідача проти задоволення позову в суді першої інстанції зводилися виключно до наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, а саме він просив стягнути 26387,69грн - пені, а також зменшити на 50 % до 8691,52грн – 3% річних та 13994,44грн - інфляційних втрат.
Оскільки відповідач визнав вимоги позивача в сумі основного боргу 2169402,10грн, суд першої інстанції фактично не досліджував та не ставив під сумнів правомірність здійсненого позивачем зарахування штрафних санкцій в рахунок погашення основного боргу.
Відповідні доводи щодо неправильного застосування позивачем п. 5.4. договору висловлені відповідачем лише в апеляційній скарзі, що фактично не відповідає попереднім заявам відповідача про визнання суми основного боргу в оскаржуваній частині, а також наявності правових підстав, на думку відповідача, лише для зменшення здійснених позивачем нарахувань пені, відсотків річних та інфляційних втрат.
Поряд із наведеним суд апеляційної інстанції враховує, що у спірних правовідносинах підлягає застосуванню доктрина venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), яка ґрунтується на принципі добросовісності.
Зазначена доктрина не допускає непослідовної поведінки сторони, якщо інша сторона, діючи добросовісно, розумно покладалася на її попередні заяви, рішення чи поведінку. Верховний Суд неодноразово наголошував, що в основі цієї доктрини лежить принцип добросовісності як стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони правовідношення. Поведінкою, яка суперечить принципу добросовісності, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або діям сторони, за умови, що інша сторона, діючи собі на шкоду, обґрунтовано покладалася на них (див. постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 08.06.2022 у справі № 910/9397/20 та від 14.12.2022 у справі № 126/2200/20).
Разом з цим, апелянт не надав власного контррозрахунку та не спростував арифметичної правильності визначених до стягнення сум пені, відсотків річних та інфляційних втрат (в оскаржуваній частині), про незгоду з відхиленням судом першої інстанції клопотання про зменшення штрафних санкцій в апеляційній скарзі також не заявив.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних та відсотків річних, суд апеляційної інстанції встановив, що останній є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.
Отже, висновок місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості основного боргу в сумі 2169402,10грн, 52775,37грн пені, 17383,03грн відсотків річних та 27988,87грн інфляційних втрат суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим та правомірним.
Щодо висловленого відповідачем наміру укласти мирову угоди, колегія суддів наголошує, що сторони не позбавлені права врегулювати погашення спірної заборгованості на будь-якій стадії судового процесу, а також в процесі виконання судового рішення, у т.ч. шляхом зменшення або списання штрафних санкцій (пені), інфляційних втрат та 3% річних.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції належним чином досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Газтехнологія" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 17.03.2026 у справі №917/1368/25 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газтехнологія" на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.03.2026 у справі №917/1368/25 – залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Полтавської області від 17.03.2026 у справі №917/1368/25 – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повну постанову складено 10.07.2026.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя І.В. Тарасова