Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/343/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Андріянова С. М. 
Справа № 401/349/26 Доповідач в колегії апеляційного суду Іванов Д. Л. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2026 року м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., за участю адвоката Міщенка А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційними скаргами захисника-адвоката Худи І.Р. та ОСОБА_1 на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 червня 2026 року в справі про притягнення:

ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 07 лютого 2026 року о 00 годині 50 хвилин в м.Світловодськ по вул. Героїв України буд.110, керував автомобілем Opel Astra Station Wagon д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія ОСОБА_1 у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального приладу (газоаналізатору) Alcotest Drager 6810, результат огляду - 1,09 % проміле. Від керування транспортного засобу був відсторонений. 
При таких обставинах, постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 червня 2026 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, оголошеними та дослідженими в судовому засіданні.

У апеляційній скарзі захисник Худа І.Р. просить постанову стосовно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог закону належним чином не з`ясував обставини справи, розглянув справу поверхнево, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та не відповідають фактичним обставинам справи.
Зокрема на переконання захисника місцевим судом не було надано належної оцінки щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також було порушено вимоги Інструкції працівником поліції під час здійснення відеозапису події.
Крім того, працівникам поліції було відомо, що станом на 07 лютого 2026 року ОСОБА_1 перебуває при виконанні службових обов`язків військовослужбовця, а отже був спеціальним суб`єктом відповідно до КУпАП. Тому ОСОБА_1 міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до порядку, встановленого ст. 266-1 КУпАП.
Також зазначає, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП, лише після того, як було проведено огляд на стан сп`яніння. Це суперечить нормі закону та суттєво обмежило можливість особи реалізувати своє право на захист зокрема, вчасно заявити заперечення, надати пояснення або вимагати правової допомоги до фіксації обвинувачення.
Разом з цим захисник вважає, що у разі визнання ОСОБА_1 винним в інкримінованому йому діянні, можливо застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України і не призначити йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також просить скасувати оскаржувану постанову щодо нього та постановити нову, якою провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що поліцейські не будучі посадовими особами, уповноваженими на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, не мали права проводити огляд на стан сп`яніння його як військовослужбовця.
Також у нього не було зафіксовано або якимось чином встановлено ознаки алкогольного сп`яніння, які передбачені Інструкцією чи іншими нормативним актами, для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Під час проведення огляду за допомогою спеціального приладу (газоаналізатору) Алкотест Драгер 6810, він знаходився у неробочому стані, а його показники не відповідали дійсності, обставинам справи та його фізичному стану.
Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження даної постанови.
В обґрунтування поважності пропуску строку зазначає, що під час проголошення оскаржуваної постанови він присутнім у судовому засіданні не був. Його захисник також не була присутня у судовому засіданні. Копію постанови він отримав лише 26.06.2026.
За таких обставин вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України).
Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Виходячи з доводів наведених ОСОБА_1 в обґрунтування поважності пропуску строку на подання апеляційної скарги, в контексті застосування на практиці ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, а також положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови ОСОБА_1 слід поновити.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, клопотання щодо відкладення судового розгляду не заявляв.
Захисник-адвокат Міщенко А.М. повідомив, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та не заперечував проти апеляційного розгляду за його відсутності.
При таких обставинах, апеляційний суд відповідно до вимог п.6 ст. 294 КУпАП вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 в межах доводів апеляційної скарги.

З`ясувавши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника - адвоката Міщенка А.М., який підтримав подані апеляційні скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи та зваживши доводи апеляційних скарг вважаю, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, за таких обставин.
У відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
За змістом положень ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до п. 2.9 а) ПДР України водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Фактичні обставини справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що ОСОБА_1 07 лютого 2026 року о 00 годині 50 хвилин в м.Світловодськ по вул. Героїв України буд.110, керував автомобілем Opel Astra Station Wagon д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.
На відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, який долучений до протоколу зафіксовано, що у зв`язку з комендантською годиною працівниками поліції був зупинений автомобіль Opel Astra Station Wagon д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Після зупинки водію ОСОБА_1 поліцейські повідомили причину зупинки транспортного засобу, а саме те, що водій керує транспортним засобом у комендантську годину. Під час спілкування з водієм та перевірки документів працівники поліції запідозрили, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння. На вимогу поліцейських пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру «Драгер» водій ОСОБА_1 погодився. Після проходження тестування з результатом спеціального приладу, результат якого становить 1.09‰, тобто у водія наявний стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 з вказаним результатом погодився, що також засвідчено його підписом у роздруківці приладу «Драгер» та у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому повідомив поліцейським, що незадовго до цього моменту вживав алкогольні напої, а саме: випив пляшку пива. Результат тестування не заперечував. Після чого, працівниками поліції було складено протокол відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.
При таких обставинах, апеляційний суд вважає, що висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та його винуватість є правильними і такими, що ґрунтуються на сукупності належних та допустимих доказах по справі а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №5850 від 07.02.2026 року (а.с. 2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.3); роздруківкою приладу Alcotest Drager №6810 з результатами 1,09% (тест № 3859) (а.с. 1); відеозаписом подій, який міститься у матеріалах справи на СД - диску.
На відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, який долучений до протоколу, зафіксовано всі обставини цієї справи, які відображають повну картину приводів та підстав для проведення огляду ОСОБА_1 , а також сама процедура його огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому у розумінні положень ст. 251 КУпАП такий відеозапис є належним та допустимим доказом.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 з результатом тестування погодився, особисто підписав роздруківку приладу «Драгер» з результатом 1.09 ‰, та акт огляду на стан сп`яніння, чим засвідчив свою згоду з таким результатом, а тому підстав для направлення його до закладу охорони здоров`я для проведення такого огляду, як про те зазначає захисник в апеляційній скарзі, у працівників не було необхідності.
Безпідставними є також апеляційні доводи про необхідність проведення огляду ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 266-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 хоча і є військовослужбовцем, проте, керував цивільним транспортним засобом, по дорозі загального призначення у свій вільний час, не здійснював безпосередньо виконання обов`язків військової служби та не перебував на території військової частини (установ, закладів). Тобто не виконував обов`язки військової служби у розумінні п. 2 ч 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому доводи сторони захисту щодо необхідності залучення представників ВСП до розгляду справи, є помилковими та безпідставними.
Також є непереконливими доводи апеляційної скарги захисника про те, що відеозапис має ознаки переривання, як підставу для скасування постанови місцевого суду.
Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати, розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху, а також з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.
Надані поліцейськими відеозаписи є доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП, зафіксовані на технічному носії інформації, а відтак ці докази обґрунтовано враховані судом при винесенні рішення.
Що стосується різниці у часі на роздруківці приладу Драгер та відеозаписах з бодікамер поліцейських про що небезпідставно зазначає ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, то ця обставина очевидно є такою, що не вплинула на правильність результату тестування. ОСОБА_1 погодився з результатом приладу Драгер, та зазначив про те, що вживав алкогольні напої.
Апеляційні вимоги захисника щодо накладення стягнення на ОСОБА_1 без позбавлення права керування, шляхом застосування аналогії ст. 69 КК України не підлягають до задоволення, оскільки аналогія закону застосовується виключно, якщо відповідні суспільні відносини нормативно не врегульовані, тобто існує прогалина у законодавстві.
У чинному КУпАП дійсно наявні деякі прогалини, які за аналогією закону можуть регулюватися іншими актами законодавства, однак, питання призначення адміністративного стягнення чітко врегульовано главою 4 КУпАП, і будь-якої прогалини у даному випадку не існує, як і підстав застосувати аналогію закону.
Крім того, приписами ч.4 ст.3 КК України застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
Більше того, законодавцем окремо передбачено неможливість застосування до правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, звільнення від відповідальності за малозначністю, що вказує на його підвищену суспільну небезпечність.
За наведених вище мотивів, суд відхиляє доводи захисника про можливість за аналогією закону застосувати до цих правовідносин положення Кримінального кодексу України та накласти стягнення більш м`яке, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною.
В апеляційних скаргах змістяться також інші твердження, які не потребують детального аналізу та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.
За результатами перегляду цієї справи, апеляційний суд з об`єктивністю констатує, що дані протоколу про адміністративне правопорушення, у сукупності з відеозаписом, чітко відображають повну картину фактичних обставин цієї справи, які свідчать про те, що водій ОСОБА_1 07 лютого 2026 року о 00 годині 50 хвилин в м.Світловодськ по вул. Героїв України буд.110, керував автомобілем Opel Astra Station Wagon д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.
У рішенні по справі «О’ Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. 
Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Разом з цим апеляційний суд відмічає, що стороною захисту не надано будь яких переконливих доказів до апеляційних скарг та в суді апеляційної інстанції, які-б могли вплинути на правильність прийнятого місцевим судом рішення.
Апеляційний суд звертає увагу, що за практикою Європейського суду з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Будь-яких обґрунтованих відомостей, які б ставили під сумнів достовірність та належність зібраних поліцейськими доказів, вказували про порушення вимог ст.266 КУпАП під час їх отримання, а також об`єктивність дій поліцейських у справі, суду не надано, їх зацікавленість під час провадження у справі стосовно ОСОБА_1 не встановлена.
Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги адвоката Худи І.Р. та ОСОБА_1 про незаконність притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсутність у матеріалах справи достовірних доказів та необґрунтованість судового рішення, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, під час апеляційного розгляду, а тому законні підстави для скасування постанови судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 червня 2026 року стосовно ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283, 284, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 червня 2026 року. 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та захисника-адвоката Худи І.Р. - залишити без задоволення. 
Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 червня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Кропивницького
апеляційного суду Д.Л. Іванов