ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/2509/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В., 
секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед баскетбол інвестментс»
на рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 (суддя Щигельська О. І.) та постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.04.2026 (Рим Т. Я. - головуючий, судді Манюк П. Т., Прядко О. В.) у справі 
за позовом керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед баскетбол інвестментс», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Комунальне підприємство ЛКП «Спортресурс»,
про розірвання договору, зобов`язання повернути земельні ділянки, скасування державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно,
(у судове засідання з`явилися: прокурор Пальона О. О., представниця позивача Коржевич У. Ф.), 
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог 
1.1. Керівник Франківської окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед баскетбол інвестментс» (далі - Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед баскетбол інвестментс») про: 
- Розірвання Договору інвестування від 20.05.2013;
- зобов`язання ТОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс» повернути Львівській територіальній громаді в особі Львівської міської ради земельну ділянку кадастровий номер 4610136300:04:017:0146 площею 3,9771 га, яка знаходиться в м. Львові по вул. Кульпарківській, 226 г;
- зобов`язання ТОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс» повернути Львівській територіальній громаді в особі Львівської міської ради земельну ділянку кадастровий номер 4610136300:04:017:0147 площею 2,15 га, яка знаходиться в м. Львові по вул. Кульпарківській, 226г;
- усунення перешкод власнику Львівській територіальній громаді в особі Львівської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою кадастровий номер 4610136300:04:017:0146 площею 3,9771 га, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права забудови земельної ділянки (суперфіцій) кадастровий номер 4610136300:04:017:0146 площею 3,9771 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42933346101, номер запису про інше речове право 5137019) за ТОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс»;
- усунення перешкод власнику Львівській територіальній громаді в особі Львівської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою кадастровий номер 4610136300:04:017:0147 площею 2,15 га, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права забудови земельної ділянки (суперфіцій) кадастровий номер 4610136300:04:017:0147 площею 2,15 га (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 43056746101, номер запису про інше речове право 5138219) за ТОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс»;
- усунення перешкод власнику територіальній громаді в особі Львівської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою кадастровий номер 4610136300:04:017:0147 площею 2,15 га та земельною ділянкою кадастровий номер 4610136300:04:017:0146 площею 3,9771 га шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на незавершене будівництво багатофункціонального спортивного комплексу загальною площею 8815,8 га відсоток готовності 7 % (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1241075746101, номер відомостей про речове право 20280961) за ТОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс».
Позовні вимоги обґрунтовано істотним порушенням Відповідачем умов договору інвестування, безпідставною реєстрацією прав на об`єкт незавершеного будівництва, нікчемністю договору суперфіцію та реєстрацією на підставі нікчемного правочину прав на земельні ділянки. Прокурор зазначив, що відповідно до Ухвали Львівської міської ради № 2305 від 30.05.2013 (надалі Ухвала № 2305) та укладеного на її виконання Договору інвестування від 20.05.2013 будівництва багатофункціонального спортивного комплексу на вул. Кульпарківській, 226-г (на проєктованій вул. Ряшівській), затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 2305 (надалі Договір інвестування від 20.05.2013), єдиною метою правочину було спорудження багатофункціонального спортивного комплексу для підготовки до фінальної частини чемпіонату Європи 2015 року з баскетболу у місті Львові із забезпеченням права територіальної громади безоплатно користуватися об`єктом не менше шести разів на рік. Об`єкт включено до державної цільової програми, а пунктом 2.2 договору визначено строк його введення в експлуатацію лютий 2015 року.
Будівництво не завершено навіть через дванадцять років після визначеного договором строку, а Відповідач при цьому зареєстрував право власності на об`єкт незавершеного будівництва всупереч умовам договору. Такі обставини, на думку Прокурора, свідчать про істотне порушення ним договірних зобов`язань, що є підставою для розірвання договору. Прокурор вважає, що оскільки таке порушення є триваючим, звернення з позовом можливе протягом усього строку його дії.
Крім того, Прокурор зазначає, що на підставі ухвали Львівської міської ради № 3062 від 20.03.2014 «Про надання згоди на укладення договору суперфіцію на земельні ділянки на вул. Кульпарківській, 226-а (на проектованій вул. Ряшівській)» між Львівською міською радою та ТОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс» було укладено Договір суперфіцію від 27.03.2014 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 4610136300:04:017:0146 та 4610136300:04:017:0147 (надалі Договір суперфіцію від 28.03.2014) без проведення земельних торгів. На його думку, передача права користування землею без конкурентної процедури суперечить вимогам статей 127, 134-139 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), у зв`язку з чим правочин є нікчемним відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а земельні ділянки підлягають поверненню територіальній громаді міста Львова.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судами
2.1. Як установили суди попередніх інстанцій і свідчать матеріали справи, 11.04.2013 ухвалою Львівської міської ради №2264 «Про затвердження комунальному підприємству ЛКП «Спортресурс» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській)» затверджено комунальному підприємству ЛКП «Спортресурс» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки у постійне користування для будівництва та обслуговування інфраструктури багатофункціонального спортивного комплексу, перевівши із земель житлової та громадської забудови до земель рекреаційного призначення, зокрема:
- ділянку 1 площею 3,9771 га (кадастровий номер 4610136300:04:017:0146)
- ділянку 2 площею 2,15 га (кадастровий номер 4610136300:04:017:0147). 
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка кадастровий номер 4610136300:04:017:0147 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради (номер запису про речове право 685645). 
22.04.2013 зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою Комунального підприємства «ЛКП «Спортресурс» (номер запису про речове право 744436). 
Також, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка кадастровий номер 4610136300:04:017:0146 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради (номер запису про речове право 683824). 
22.04.2013 зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою Комунального підприємства «ЛКП «Спортресурс» (номер запису про речове право 743039). 
30.05.2013 ухвалою Львівської міської ради №2305 «Про затвердження договору інвестування будівництва багатофункціонального спортивного комплексу на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській)» затверджено договір інвестування будівництва багатофункціонального спортивного комплексу на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській) згідно з додатком. 
Згідно з п.3 ухвали №2305 уповноважено директора Львівського комунального підприємства Спортресурс на підписання договору інвестування будівництва багатофункціонального спортивного комплексу на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській) та покладено на ТзОВ Юнайтед Баскетбол Інвестментс обов`язок здійснити будівництво об`єкта (багатофункціонального спортивного комплексу на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській) та у встановленому порядку здати об`єкт в експлуатацію. 
Відповідно до умов договору інвестування будівництва багатофункціонального спортивного комплексу на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській) від 30.05.2013 ЛКП «Спортресурс» та ТзОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс», будучи належним чином ознайомленими з його умовами, розуміючи та бажаючи настання його наслідків, не приховуючи іншої мети чи правочину, не визначеного цим Договором та його змістом, усвідомлюючи та розуміючи значення своїх дій, керуючись вимогами чинного законодавства, уклали цей Договір з метою будівництва багатофункціонального спортивного комплексу на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській) та належної підготовки до проведення фінальної частини чемпіонату Європи з баскетболу у 2015 році у м. Львові. 
Об`єктом будівництва є багатофункціональний спортивний комплекс на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській), будівництво якого здійснюється на земельних ділянках площею 3,9771 га (кадастровий номер 4610136300:04:017:0146) та площею 2,15 га (кадастровий номер 4610136300:04:017:0147), що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, будинок 226-г (на проектованій вул. Ряшівській).
Предметом цього договору є передача Комунальним підприємством ЛКП «Спортресурс» (Сторона 1) Товариству з обмеженою відповідальністю «Юнайтед баскетбол інвестментс» (Сторона 2) передбачених цим договором функцій замовника щодо проектування, будівництва, введення в експлуатацію та оформлення права власності на об`єкт будівництва багатофункціонального спортивного комплексу на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській) за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, будинок 226-г (на проектованій вул. Ряшівській) (надалі Об`єкт) з переходом права власності на цей Об`єкт до Сторони 2, та визначення порядку взаємодії Сторін. 
Вартість Об`єкта (право власності Сторони 2 на Об`єкт) вважатиметься оплаченою Стороною 2 у повному обсязі через інвестування Стороною 2 у будівництво Об`єкта у порядку, передбаченому цим договором і відповідними державними програмами, та за рахунок інвестицій Сторони 2 і виконання Стороною 2 функцій замовника з моменту завершення виконання нею цих зобов`язань за цим Договором. 
Згідно з п. 1.5 договору інвестування будівництва багатофункціонального спортивного комплексу на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській) Комунальне підприємство ЛКП «Спортресурс» передає, а ТзОВ Юнайтед Баскетбол Інвестментс бере на себе зобов`язання здійснювати функції замовника щодо проектування, будівництва, введення в експлуатацію та оформлення права власності на об`єкт будівництва, визначені виключно цим договором, зокрема, але не обмежуючись, в т.ч.: 
-1.5.7. Підготовка виконавчої та іншої документації для прийняття закінченого будівництвом Об`єкта в експлуатацію; 
-1.5.8. Забезпечення введення Об`єкта будівництва в експлуатацію та отримання документів, що засвідчують відповідність збудованого Об`єкта проектній документації, вимогам законодавства України; 
-1.5.9. Отримання сертифікату відповідності, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом Об`єкта. 
Відповідно до п 1.6 Договору інвестування Комунальне підприємство ЛКП Спортресурс виступає Замовником будівництва, про що вказується у повідомленні про початок підготовчих робіт. 
Згідно з п. 2.2. Договору інвестування будівництва багатофункціонального спортивного комплексу на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській) передбачено, що плановий термін введення Об`єкта будівництва в експлуатацію лютий 2015 року. 
Постановою Кабінету Міністрів України №793 від 02.10.2013 «Деякі питання підготовки та проведення в Україні фінального турніру чемпіонату Європи 2015 року з баскетболу» затверджено Державну цільову соціальну програму підготовки та проведення в Україні фінального турніру чемпіонату Європи 2015 року з баскетболу, метою якої є розвиток спортивної, транспортної інфраструктури та інфраструктури розміщення для забезпечення проведення в Україні фінального турніру чемпіонату Європи 2015 року з баскетболу (далі - чемпіонат) та розвитку баскетболу. 
Одним з положень Державної соціальної цільової програми передбачено створення у м. Львові та на території відповідних областей сучасних багатофункціональних спортивних арен для проведення чемпіонату із забезпеченням розвитку спортивної, транспортної інфраструктури та інфраструктури розміщення. 
Відповідно до пункту 1 Додатку №2 до Державної цільової соціальної програми підготовки та проведення в Україні фінального турніру чемпіонату Європи 2015 року з баскетболу передбачено завдання з проектування, будівництва нових, реконструкції, капітального ремонту існуючих багатофункціональних спортивних споруд (арен) для проведення в Україні фінального турніру чемпіонату Європи 2015 року з баскетболу, в т.ч. проектування та будівництво багатофункціональної арени по вул. Кульпарківській, 226г, у м. Львові (на проектованій вул. Ряшівській), інвестором якого визначено ТзОВ Юнайтед Баскетбол Інвестментс. 
Реалізація передбачених заходів Державною цільовою соціальною програмою підготовки та проведення в Україні фінального турніру чемпіонату Європи 2015 року з баскетболу, була запланована на період часу 2013-2015 років . 
Так, у Паспорті Державної цільової соціальної програми підготовки та проведення в Україні фінального турніру чемпіонату Європи 2015 року з баскетболу (додаток №1 до Програми, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №793 від 02.10.2013) зазначено, що Строк виконання Програми - 2013-2015 роки. 
Додатком №2 до Програми, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №793 від 02.10.2013 «Завдання і заходи з виконання Державної цільової соціальної програми підготовки та проведення в Україні фінального турніру чемпіонату Європи 2015 року з баскетболу», встановлено, що будівництво багатофункціональної арени по вул. Кульпарківській, 226-г у м.Львові на 10 000 місць мало бути здійснено до 2015 року, оскільки обсяг фінансування був розрахований на період 2013-2015 років. 
Згідно з пунктом 2.2. Договору інвестування передбачено, що плановий термін введення Об`єкта будівництва в експлуатацію лютий 2015 року. 
Договір інвестування будівництва багатофункціонального спортивного комплексу на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській) визначав алгоритм набуття права власності на новозбудований об`єкт, зазначаючи наступні положення: 
- сторона 1 зобов`язується передати Стороні 2 Об`єкт у власність впродовж 10-ти робочих днів, що слідуватимуть за днем введення Об`єкта будівництва в експлуатацію, у встановленому законодавством України порядку (п.3.2). 
- підтвердженням введення Об`єкта будівництва в експлуатацію є видача відповідною Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом Об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації у встановленому законодавством України порядку. Підтвердженням приймання передачі Об`єкта є підписаний сторонами Акт приймання-передачі (п.3.3). 
- після завершення будівництва, введення Об`єкта в експлуатацію та підписання Акта приймання-передачі Сторона 2 набуває право власності на Об`єкт. Акт приймання-передачі та будь-які інші правочини, документи тощо, які стосуватимуться переходу права власності на Об`єкт до Сторони 2, повинні містити відмітку про те, що вартість Об`єкта (права власності Сторони 2 на Об`єкт) оплачена Стороною 2 у повному обсязі через інвестування Стороною 2 у будівництво Об`єкта та за рахунок інвестицій Сторони 2 і виконання Стороною 2 функцій замовника (п.3.4). 
Ухвалою Львівської міської ради №3062 від 20.03.2014 «Про надання згоди на укладення договору суперфіцію на земельні ділянки на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській)» (далі за текстом Ухвала №3062) надано згоду на укладення договору суперфіцію між Львівською міською радою та ТОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс» для будівництва та обслуговування інфраструктури багатофункціонального спортивного комплексу на земельні ділянки площею 3,9771 га на вул. Кульпарківській, 226-г (1) (кадастровий номер земельної ділянки 4610136300:04:017:0146) та площею 2,15 га на вул. Кульпарківській, 226-г (2) (кадастровий номер земельної ділянки 4610136300:04:017:0147). 
Цією ж ухвалою уповноважено директора департаменту містобудування укласти з договір суперфіцію відповідно до пункту 1 цієї ухвали. 
Підставою прийняття Ухвали № 3062 стали звернення ТОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс» від 30.12.2013 № 325/12-01 та від 15.01.2014 № 12/01-01, ухвали міської ради від 11.04.2013 № 2264 Про затвердження комунальному підприємству ЛКП Спортресурс проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській) та від 30.05.2013 № 2305 Про затвердження договору інвестування будівництва багатофункціонального спортивного комплексу на вул. Кульпарківській, 226-г (на проектованій вул. Ряшівській) . 
27.03.2014 на підставі Ухвали № 3062, між Львівською міською радою та ТОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс» укладено договір суперфіцію (далі Договір суперфіцію). 
Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору суперфіцію Львівська міська рада надає, а ТОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс» приймає в строкове користування земельні ділянки, які знаходяться на території м. Львова за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 226 г (на проектованій вул. Ряшівській) для здійснення робіт з будівництва та обслуговування багатофункціонального спортивного комплексу з відповідною інфраструктурою та знаходиться в постійному користуванні Комунального підприємства ЛКП «Спортресурс». 
На укладення цього договору від користувача ЛКП «Спортресурс» отримана згода, яка є нотаріально посвідченою та зберігається в справах нотаріуса. 
Метою надання в користування земельних ділянок на вул. Кульпарківська, 226 г є здійснення робіт з будівництва та обслуговування багатофункціонального спортивного комплексу з відповідною інфраструктурою відповідно до Державної цільової соціальної програми підготовки та проведення в Україні фінального турніру чемпіонату Європи 2015 року з баскетболу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №793. 
Відповідно до п. 2.3. Договору суперфіцію земельні ділянки не вилучаються з постійного користування ЛКП «Спортресурс», а ТзОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс» отримує лише право на користування ними для будівництва багатофункціонального спортивного комплексу з відповідною інфраструктурою. Площі та межі земельних ділянок залишаються без змін. 
Договір укладено на період до здачі об`єкта будівництва в експлуатацію у відповідності до вимог чинного законодавства , однак не може перевищувати 50 років (п.3.1. Договору суперфіцію). 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.03.2014 зареєстровано за ТзОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс» право забудови земельних ділянкок (суперфіцій) кадастровий номер 4610136300:04:017:0146 (номер запису про інше речове право: 5137019) та кадастровий номер 4610136300:04:017:0147 (номер запису про інше речове право: 5138219). 
11.10.2024 фахівцями відділу державного контролю за використанням та охороною земель міської агломерації управління державного контролю за використанням на охороною земель Львівської міської ради проведено обстеження земельних ділянок з кадастровими номерами 4610136300:04:017:0146 та 4610136300:04:017:0147, за наслідками якого встановлено, що на земельних ділянках кадастровий номер знаходяться будівельна техніка, тимчасові споруди, будівельні матеріали та будівельне обладнання, зелені насадження та площадки, господарська діяльність з будівництва об`єктів не здійснюється. 
Про вищенаведене складено Акт обстеження земельної ділянки №260 від 11.10.2024. 
02.05.2017 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А. зареєстровано право власності ТОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс» на незавершене будівництво багатофункціонального спортивного комплексу загальною площею 8815,8 кв. м, відсоток готовності об`єкту незавершеного будівництва - 7 % станом на 06 квітня 2017р. Вказаний об`єкт (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1241075746101) зареєстрований на земельній ділянці кадастровий номер 4610136300:04:017:0147 та на земельній ділянці кадастровий номер 4610136300:04:017:0146 (номер відомостей про речове право 20280961). 
Підставою для проведення реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва стали наступні документи, надані ТзОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс»: дозвіл на виконання будівельних робіт, серія та номер: № IV 115141480152, виданий 27.05.2014; технічний паспорт, серія та номер: Інвентаризаційна справа № 00001-2017, виданий 06.04.2017, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЬТІС-ПРОЕКТ». 
3. Короткий зміст судових рішень у справі
3.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 у справі № 914/2509/25, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.04.2026, позов задоволено. 
Судові рішення аргументовані тим, що упродовж більш як 11 років спірний об`єкт не збудовано і в експлуатацію не введено. У результаті територіальна громада не отримала ані доступу до діючого спортивного комплексу для регулярного проведення заходів, ані очікуваного інфраструктурного та спортивного розвитку. Невиконання Відповідачем зобов`язань з будівництва та введення об`єкта в експлуатацію призвело до того, що земельні ділянки комунальної власності, відведені під цей проєкт, упродовж багатьох років не використовуються. У результаті територіальна громада не отримала реального результату від цієї території. Таким чином, жодна зі сторін не досягла цілей, заради яких укладався договір. В сукупності це свідчить про істотне порушення договору у розумінні частини другої статті 651 ЦК України.
Розірвання договору виступає способом припинення договірних правовідносин у разі їх істотного порушення. Відтак приписи статті 614 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а причини невиконання договору не мають значення. Протилежне тлумачення фактично призводило б до безперечно хибного висновку, що у разі невиконання договору з причин форс-мажору договір зберігає чинність і не може бути розірваний в судовому порядку.
Саме по собі скасування Євробаскету не є достатньою підставою для висновку про неможливість виконання Договору інвестування від 20.05.2013.
Державна цільова соціальна програма була скасована постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року, тоді як строк введення об`єкта в експлуатацію визначено договором лютий 2015 року. Отже, припинення програми після спливу строку виконання зобов`язання виключає можливість її впливу на невиконання договору у встановлений строк.
Доводи Відповідача про вплив карантину чи воєнного стану не мають вирішального значення для цієї справи, оскільки такі обставини виникли значно пізніше встановленого строку виконання зобов`язань, який сплив ще у 2015 році. Відтак вони не можуть пояснювати або виправдовувати невиконання договору протягом такого тривалого періоду.
Апеляційний господарський суд звернув увагу на суперечливість доводів відповідача. З однієї сторони, він посилається на обставини, що унеможливили реалізацію проєкту, а з іншого заперечує проти розірвання договору. Така позиція фактично зводиться до збереження договірних зобов`язань за відсутності реальної перспективи їх виконання, що суперечить меті, задля якої сторони уклали Договір інвестування від 20.05.2013.
Метою укладення Договору інвестування від 20.05.2013 було будівництво конкретно визначеного об`єкта багатофункціонального спортивного комплексу на вул. Кульпарківській, 226-г. Тому твердження про можливість зведення іншого, більш актуального об`єкта, суперечать умовам договору. До того ж зміна предмету договору можлива лише за погодженням обох сторін, чого в цій ситуації не відбулося.
Оскільки невиконання умов Договору інвестування від 20.05.2013 мало триваючий характер, суди визнали відсутніми підстави для застосування позовної давності. 
Щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 4610136300:04:017:0146 та 4610136300:04:017:0147 суд установив, що право користування ними набуте ТОВ «Юнайтед Баскетбол Інвестментс» на підставі Договору суперфіцію від 27.03.2014, укладеного на виконання Ухвали № 3062, без проведення земельних торгів та за відсутності передбачених законом винятків. Спірні правовідносини виникли не з приводу надання земельної ділянки комунальному підприємству у постійне користування, а з приводу встановлення окремого речового права (суперфіцію) на користь саме Відповідача. Суперфіцій виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та набувачем такого права. Він не є похідним від права постійного користування. Оскільки передача права суперфіцію щодо комунальних земель мала здійснюватися на конкурентних засадах, зокрема, положень ЗК України, укладений договір суперфіцію суперечить вимогам земельного законодавства, є нікчемним відповідно до статті 228 ЦК України та не створює правових наслідків. З огляду на це суд установив наявність підстав для повернення земельних ділянок територіальній громаді.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що з огляду на зміст позовних вимог та їх обґрунтування, позивач фактично прагне усунути перешкоди у здійсненні повноважень власника щодо спірних земельних ділянок, які виникли внаслідок їх використання Відповідачем на підставі нікчемного Договору суперфіцію від 27.03.2014. Отже, заявлені вимоги за своєю правовою природою є негаторними. При цьому місцевий суд, попри посилання на положення статей 216 та 1212 ЦК України, у рішенні також виходив із їх негаторного характеру. Допущена при цьому неточність у правовій кваліфікації не призвела до зміни предмета чи підстав позову та не вплинула на правильність висновків суду.
Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право забудови земельної ділянки (суперфіцій), здійсненого на підставі нікчемного правочину, створює перешкоди для Львівської міської ради у здійсненні її прав як власника цих земельних ділянок.
Оскільки позовні вимоги про повернення земельних ділянок та усунення перешкод шляхом скасування речових прав на них за своїм змістом є негаторними, позовна давність до них не застосовується.
Державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва допускається законом як виняток до завершення будівництва, однак вона має здійснюватися за наявності відповідних правових підстав і з метою вчинення цивільно-правових правочинів щодо такого об`єкта. Крім того, єдиною договірною підставою, за якої Відповідач міг зареєструвати право власності на незавершене будівництво відповідно до умов Договору інвестування від 20.05.2013, є випадок, передбачений пунктом 5.3. Згідно з цим пунктом у разі розірвання договору з ініціативи сторони 2 з підстав невиконання стороною 1 взятих на себе зобов`язань, передбачених договором, з дати розірвання договору сторона 2 набуває право власності на об`єкт будівництва (у тому числі як на об`єкт незавершеного будівництва). Сторона 1, у такому випадку, зобов`язана у 10-денний строк після розірвання договору передати об`єкт (в тому числі об`єкт незавершеного будівництва) стороні 2 за актом приймання-передачі. Проте така обставина не настала. Оскільки у цьому випадку Відповідач не довів наявності наміру чи необхідності укладення будь-яких договорів щодо об`єкта незавершеного будівництва, Договір інвестування від 20.05.2013 не розірвано відповідно до пункту 5.3, правові підстави для здійснення державної реєстрації були відсутні. 
4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1. ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові. 
Підставами касаційного оскарження є пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.
4.2. Скаржник зазначає, що судами не враховано висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 27.06.2018 у справі № 910/4198/16, від 25.07.2019 № 910/2566/16, від 18.06.2019 у справі № 910/8424/18 про те, що відсутність вини у порушенні строків завершення забудови земельної ділянки вказує на відсутність підстав для застосування цивільно- правової відповідальності у вигляді розірвання договору.
Відповідач вважає, що для застосування негативних наслідків до суб`єкта господарювання (у вигляді розірвання договору або примусового повернення землі) потрібно, щоб цей суб`єкт порушив умови договору за своєї вини (а не з причини скасування чемпіонату та програми будівництва в цілому); а негативні наслідки для Держави мали б бути не умоглядними і потенційними, а реальними.
Також скарга містить посилання на висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 925/457/23 про те, що істотність за абзацом другим частини другої статті 651 ЦК України має оцінюватися так само з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, які сукупно утворюють цільний засадничий принцип регулювання приватноправових відносин.
У контексті застосування позовної давності скаржник зазначає, що про порушення строків будівництва об`єкта стало відомо 01.02.2015. Саме з цього моменту позивачу стало відомо про порушення його права. Верховний Суд у постановах від 22.05.2018 у справах № 369/6892/15- ц та № 469/1203/15-ц та Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 у справі № 6-1852цс16 зазначив, що позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах 
У свою чергу, суди попередніх інстанцій щодо доводів про пропуск позовної давності послалися на висновки Верховного суду від 11.04.2018 у справі № 804/401/17 та від 02.11.2022 у справі №922/3166/20, не врахувавши суті таких висновків із відмінними фактичними обставинами. 
Скаржник також зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив приписи частини четвертої статті 267 ЦК України і висновок Верховного Суду щодо питання застосування позовної давності до вимоги про розірвання договору через порушення строку забудови відсутній. 
Відповідач також посилається на приписи частини 2 статті 134 ЗК України та висновки, викладені у постанові від 15.11.2024 у справі № 905/20/23 і стверджує, що у випадку укладання оскаржуваного договору суперфіцію не потрібно було дотримання конкурентних засад, оскільки суперфіцій встановлювався на землі, що сформована для комунального підприємства та передана йому.
Також скарга містить посилання на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.01.2019 у справі № 916/4644/15 щодо визначення інвестиційного договору та у постанові від 05.02.2025 у справі № 917/1476/23 щодо застосування статті 228 ЦК України. 
Відповідач стверджує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо нікчемності договору суперфіцію у подібних правовідносинах. 
У межах вимог щодо повернення земельних ділянок, заявник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 01.06.2021 у справі № 910/9544/19 та від 20.05.2020 в справі № 367/836/18 щодо початку обчислення позовної давності у спорі про застосування наслідків нікчемного правочину, а саме попереднього договору купівлі- продажу квартири, який був укладений в простій письмовій формі. У цьому випадку, виконанням за договором сервітуту - це передання земельної ділянки відповідачу, яке відбулось у день підписання договору, тобто 27.03.2014  Таким чином, як стверджує скаржник, строк щодо вказаних вимог сплив 27.03.2017.
Водночас відповідач зауважує, що суди самостійно перекваліфікували вимоги прокурору про реституцію, до якої має застосовуватися позовна давність, на негаторні вимоги. Щодо зазначеного у скарзі наведено висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11.11.2025 у справі № 918/265/25, від 29.05.2025 у справі № 918/938/23, від 12.06.2024 у справі № 918/938/23, від 25.11.2025 у справі № 916/1282/25 щодо визначення негаторного позову. У цьому контексті заявник вказує, що негаторний позов заявляється тоді, коли об`єкт користування не вибував з фактичного володіння власника - позивача. Натомість у випадку розглядуваної справи, землі вибули з володіння власника на користь КП і відповідача для встановлення сервітуту і будівництва. Це доводить як факт реєстрації прав користування, так і заявлена прокурором вимога про зобов`язання повернути землі на користь позивача.
Висновки, наведені у постановах Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 914/2070/19 та від 10.12.2025 у справі № 904/4632/24, на які посилається апеляційний суд, жодним чином не суперечать позиції відповідача і вказують на оборотоздатність об`єкта незавершеного будівництва і його відмінність від нерухомого майна.
4.3. У відзивах на касаційну скаргу прокурор та Львівська міська рада вказують на безпідставність доводів скаржника та просять залишити без змін оскаржені судові рішення.
4.4. До Верховного Суду 13.07.2026 надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Лєшкова Г. Ю. про відкладення розгляду справи з огляду на неможливість взяти участь у судовому засіданні.
У судовому засіданні 14.07.2026 Суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні зазначеного клопотання, враховуючи те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася Судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи. ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» завчасно повідомлено про дату і час судового засідання у цій справі, не обмежене у можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника або представництво інтересів відповідача могло здійснюватися в порядку самопредставництва, зокрема й у режимі відеоконференції.
5. Позиція Верховного Суду 
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
5.2. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
5.3. У межах підстави оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, заявник стверджує, що відсутність вини у порушенні строків завершення забудови земельної ділянки вказує на відсутність підстав для застосування цивільно- правової відповідальності у вигляді розірвання договору.
Відповідно до статі 614 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Правову позицію щодо обов`язковості встановлення наявності або відсутності вини орендаря у невиконанні умов договору оренди земельної ділянки в частині закінчення її забудови у визначений строк викладено у постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №910/2566/16, від 27.06.2018 у справі №910/4198/16, від 18.06.2019 у справі №910/8424/18, на які посилається скаржник, а відсутність такої вини свідчить і про відсутність підстав для розірвання договору оренди з вказаної підстави. 
Водночас, у справах №910/2566/16, №910/4198/16, №910/8424/18 Верховним Судом ухвалювались відповідні рішення, в залежності від встановлених судами обставин у справах та наданих судами оцінки усіх наявних у таких справах доказів. Правовий висновок у цих справах не доводить неоднакового застосування судом одних і тих самих норм права, а свідчить лише про наявність у цих справах та справі яка переглядається, різних істотних обставин, які формують зміст правовідносин.
У справі № 910/4198/16 судами попередніх інстанцій, з висновками яких погодився Верховний Суд, встановлено отримання позивачем у компетентних органів та установ технічних умов, розроблення проєктної документації, погодження її уповноваженими органами, отримання позивачем декларації про початок виконання будівельних робіт, вжиття позивачем численних заходів, направлених на врегулювання спору з громадськістю, а саме, проведення відповідних консультацій, підписання угоди про співробітництво та врахування побажань щодо благоустрою території земельної ділянки, а також надання пропозиції відповідачу щодо альтернативних інвестиційних проектів, які би компенсували в повному обсязі витрати позивача та надали можливість отримати інвестиційний прибуток, що свідчать про вчинення позивачем заходів щодо належного виконання зобов`язання за договором оренди земельної ділянки. За вказаних обставин, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності вини позивача у порушенні строків завершення забудови земельної ділянки та, як наслідок, відсутності підстав для застосування цивільно-правової відповідальності у виді розірвання договору. 
У справі № 910/2566/16 Верховний Суд з огляду на встановлені судами обставини справи (зокрема, щодо того, що позивачем протягом часу землекористування вчинялися дії з оформлення дозвільної документації, підготовки документів для містобудівних умов та обмежень, а також вчинялись необхідні дії для будівництва об`єкта на виконання умов договору оренди земельної ділянки, що свідчить про її цільове використання) погодився з господарськими судами попередніх інстанцій щодо недоведеності вини позивача у невиконанні умов договору оренди земельної ділянки в частині закінчення забудови та звернув увагу, що надання Київською міською радою земельній ділянці "статусу скверу" та передача її у користування комунальному підприємству за умови знаходження на цій ділянці нерухомого майна, належного позивачеві, не може бути визнана законною з огляду на положення статей 316 та 317 Цивільного кодексу України. 
Залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій в справі № 910/8424/18, якими було відмовлено в задоволенні позову про розірвання договору оренди земельної ділянки від 30.03.2007, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 18.06.2019, виходячи зі встановлених обставин знаходження на орендованій земельній ділянці належного відповідачеві нерухомого майна, добросовісного вчинення орендарем дій, необхідних для проведення та закінчення забудови спірної земельної ділянки, оплати витрат на будівельні роботи, погодився з висновком судів про відсутність вини позивача в порушенні строків завершення забудови земельної ділянки та, як наслідок, про відсутність підстав для застосування цивільно-правової відповідальності у виді розірвання договору, оскільки позивач вчиняв передбачені законодавством і договором дії, спрямовані на забудову орендованої земельної ділянки, а недотримання визначених у пункті 8.4 договору строків завершення будівництва сталося через тривалість надання уповноваженими органами технічних умов, розроблення проектно-будівельної документації, її погодження і затвердження зазначеними органами, надання позивачеві необхідних дозволів, тобто не з вини позивача.Отже, у цих справах та справі, що розглядається, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справ на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону.
Натомість у справі яка переглядається, у контексті доводів відповідача про відсутність вини щодо порушення строків виконання договору, суди зазначали, що скасування Євробаскету не є достатньою підставою для висновку про неможливість виконання Договору інвестування від 20.05.2013. Безумовно, така обставина могла вплинути на фінансування пов`язаних із чемпіонатом проєктів, а також на економічну доцільність чи строки їх реалізації. Однак це не означає, що виконання договору стало об`єктивно неможливим взагалі. Рівно ж, це не означає, що договір повинен зберігати свою чинність за таких умов. Державна цільова соціальна програма була скасована постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року, тоді як строк введення об`єкта в експлуатацію визначено договором лютий 2015 року. Отже, припинення програми після спливу строку виконання зобов`язання виключає можливість її впливу на невиконання договору у встановлений строк. Доводи Відповідача про вплив карантину чи воєнного стану не мають вирішального значення для цієї справи, оскільки такі обставини виникли значно пізніше встановленого строку виконання зобов`язань, який сплив ще у 2015 році. Відтак вони не можуть пояснювати або виправдовувати невиконання договору протягом такого тривалого періоду.
Отже, суди дослідили та оцінили ключові твердження відповідача про відсутність його вини щодо невиконання спірного договору, а тому відсутні підстави стверджувати, що оскаржені судові рішення суперечать висновкам Верховного Суду, наведеним у постановах від 15.05.2018 у справі №910/2566/16, від 27.06.2018 у справі №910/4198/16, від 18.06.2019 у справі №910/8424/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 925/457/23 викладено висновок, на неврахування якого господарськими судами попередніх інстанцій посилається скаржник: «Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». 
Посилання скаржника на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05.02.2025 у справі № 925/457/23 щодо застосування частини 2 статті 651 ЦК України, колегія суддів відхиляє як безпідставні з огляду на неподібність правовідносин.
Так, предметом розгляду у справі № 925/457/23 були правовідносини, пов`язані із розірванням договору за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у зв`язку з істотним порушенням умов договору. Оцінюючи істотність порушення, Верховний Суд у справі № 925/457/23 виходив з відсутності підстав уважати, що Раду значною мірою було позбавлено того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки несплачена частка орендної плати становить близько 13 % від усієї суми зобов`язання.
Натомість у справі яка переглядається, суди встановили, що упродовж більш як 11 років спірний об`єкт не збудовано і в експлуатацію не введено. У результаті територіальна громада не отримала ані доступу до діючого спортивного комплексу для регулярного проведення заходів, ані очікуваного інфраструктурного та спортивного розвитку. Невиконання Відповідачем зобов`язань з будівництва та введення об`єкта в експлуатацію призвело до того, що земельні ділянки комунальної власності, відведені під цей проєкт, упродовж багатьох років не використовуються. У результаті територіальна громада не отримала реального результату від цієї території.
5.4. Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11.11.2025 у справі № 918/265/25, від 29.05.2025 у справі № 918/938/23, від 12.06.2024 у справі № 918/938/23, від 25.11.2025 у справі № 916/1282/25, скаржник стверджує, що негаторний позов заявляється тоді, коли об`єкт користування не вибував з фактичного володіння власника - позивача. Натомість у випадку розглядуваної справи, землі вибули з володіння власника на користь КП і відповідача для встановлення сервітуту і будівництва.
Верховний Суд зауважує, що заявник помилково тлумачить набуття суперфіцію на спірні земельні ділянки як вибуття таких ділянок із власності позивача і неможливості звернутися із негаторним позовом. 
Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не права володіння (яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень). Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.
Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем може бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.
У спірних відносинах відбулося зайняття земельних ділянок фактичним користувачем і таке зайняття не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками, а тому суди дійшли правильного висновку, що вимога про повернення земельних ділянок має ознаки негаторного позову і зазначене узгоджується із висновком, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.
5.5. Як вже зазначалося, умовою подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення.
Водночас, відповідач вважає, до вимог про розірвання договору та повернення земельних ділянок має застосовуватися позовна давність. 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), перебіг якої відповідно до частини 1 статті 261 зазначеного Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність потрібно обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 6-1852цс16 і постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, на які посилається скаржник).
Однак, Верховний Суд зауважує, що посилаючись на зазначені висновки, скаржник не враховує особливості спірних правовідносин та заявлення негаторного позову у справі № 914/2509/25.
У постанові від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21 Велика Палата Верховного Суду виклала висновок щодо позовної давності за наявності триваючого правопорушення. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Схожі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справах № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) та № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18).
Згідно зі статтею 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Частиною першою статті 268 ЦК України визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, а частиною другою цієї статті передбачено, що законом також можуть бути встановлено інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.
У пункті 36 постанови від 17.10.2018 у справі № 362/44/17 Велика Палата Верховного Суду вже робила висновок про існування меж застосування позовної давності, які встановлюються прямо (стаття 268 Цивільного кодексу України) чи опосередковано, тобто з урахуванням сутності заявленої позовної вимоги.
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що закон не містить визначення поняття «триваюче правопорушення».
Характер такого правопорушення оцінюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально.
В окремих випадках специфіка спірних правовідносин та відповідного нормативного регулювання дозволяє дійти висновку про наявність триваючого правопорушення.
Так, у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду підтримала численні висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 11.04.2018 у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час, упродовж якого винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
У постанові від 02.11.2022 у справі № 922/3166/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що протягом строку дії договору оренди землі орендодавець не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом, покликаним усунути нецільове використання земельної ділянки, зокрема і шляхом розірвання договору оренди землі. Такий позов може бути пред`явлений протягом усього строку дії договору (та існування обумовленого таким договором обов`язку виконувати зобов`язання щодо цільового використання земельної ділянки).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21 також зазначено, що порушення відповідачем як орендодавцем вимог Закону України «Про оренду землі» щодо укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди є триваючим правопорушенням та позбавляє позивача як орендаря можливості зареєструвати відповідне речове право.
Як встановили суди попередніх інстанцій у цій справі, у відповідача був обов`язок завершити будівництво та ввести об`єкт в експлуатацію (строк введення об`єкта в експлуатацію визначено договором лютий 2015 року). Однак зазначене здійснено не було, у тому числі і на теперішній час. 
Таким чином, спірним у справі № 914/2509/25 правовідносинам притаманний триваючий характер порушення внаслідок невиконання зобов`язання щодо завершення будівництва і його наявність впливає на особливість застосування позовної давності. За таких обставин, колегія суддів відсутності підстав для застосування позовної давності. 
У свою чергу, з огляду на наведене, колегія суддів не убачає підстав для формування додаткового правового висновку щодо зазначеного. 
Крім того, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновки, викладену постановах від 01.06.2021 у справі № 910/9544/19 та від 20.05.2020 в справі № 367/836/18 (щодо повернення грошових коштів) з огляду на їх неподібність із правовідносинами у справі яка переглядається та заявлення у цій справі негаторних вимог щодо повернення земельних ділянок. 
5.6. Посилання скаржника на висновок Великої Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29.01.2019 у справі № 916/4644/15 про те, що інвестиційний договір, як окремий вид цивільно- правових договорів, може містити положення різних видів цивільно-правових договорів залежно від предмету та цілей інвестування, жодним чином не спростовує висновків судів щодо задоволення позову, як і не вказує на суперечливість судових рішень зазначеному висновку. 
Аналогічним чином у скарзі наведено загальний висновок, викладений у постанов Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 917/1476/23 про те, що ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Однак, касаційна скарзі у контексті цього висновку не містить доводів які б вказували, що судові рішення у цій справі не відповідають такому висновку. 
Більше того, у зазначеній постанові Верховний Суд виклав висновок щодо нікчемності договору оренди, укладеного без дотримання конкурентних засад. Так, у постанові від 05.02.2025 у справі № 917/1476/23 зазначено, що оскільки спірні договори за відсутності для цього підстави, визначеної в частині другій статті 134 ЗК України, укладені без дотримання конкурентних засад, тобто спрямовані на незаконне заволодіння земельними ділянками комунальної власності (а на момент укладання договорів - державної власності), вони порушують публічний порядок та згідно з частинами першою та другою статті 228 ЦК України є нікчемними. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, вимога про визнання його недійсним за загальним правилом не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17). 
Подібний підхід щодо нікчемності договору оренди землі, згідно із частинами першою та другою статті 228 ЦК України, укладеного без дотримання конкурентних засад, тобто спрямованого на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної або комунальної власності сформований і у інших постановах Верховного Суду (від 09.08.2023 у справі № 922/1832/19, від 10.01.2024 у справі № 922/1130/23 (з посиланням на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19).
Попри те, що скаржник зазначає, що «відсутність прямого висновку суду касаційної інстанції з питання нікчемності договору суперфіція за відповідних обставин, також є підставою для перегляду рішень», однак скарга не містить аргументів які б вказували на обставини, які б зумовлювали необхідність викладенні іншого висновку щодо застосування статті 228 ЦК України, ніж який викладений у постанові Верховного Суду 05.02.2025 у справі № 917/1476/23, на яку посилається скаржник. 
5.7. Щодо скасування державної реєстрації права на незавершене будівництво, скаржник посилається на висновки, наведені у постановах Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 914/2070/19 та від 10.12.2025 у справі № 904/4632/24 та на які посилався апеляційний суд. На думку відповідача, такі висновки жодним чином не суперечать позиції відповідача і вказують на оборотоздатність об`єкта незавершеного будівництва і його відмінність від нерухомого майна.
Водночас, як слідує із оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції акцентував увагу на тому, що єдиною договірною підставою, за якої Відповідач міг зареєструвати право власності на незавершене будівництво відповідно до умов Договору інвестування від 20.05.2013, є випадок, передбачений пунктом 5.3. Згідно з цим пунктом у разі розірвання договору з ініціативи сторони 2 з підстав невиконання стороною 1 взятих на себе зобов`язань, передбачених договором, з дати розірвання договору сторона 2 набуває власності на об`єкт будівництва (у тому числі як на об`єкт незавершеного будівництва). Сторона 1, у такому випадку, зобов`язана у 10-денний строк після розірвання договору передати об`єкт (в тому числі об`єкт незавершеного будівництва) стороні 2 за актом приймання-передачі. Проте така обставина не настала. Оскільки у цьому випадку Відповідач не довів наявності наміру чи необхідності укладення будь-яких договорів щодо об`єкта незавершеного будівництва, Договір інвестування від 20.05.2013 не розірвано відповідно до пункту 5.3, правові підстави для здійснення державної реєстрації були відсутні. 
Втім, у межах підстави касаційного оскарження скаржник змістовно не спростовує такі висновки, а стверджує про передбачену законодавством можливість здійснення реєстрації незавершеного будівництва. Однак, такі доводи не спростовуються висновку суду апеляційної інстанції і не містять обґрунтувань щодо особливостей набуття прав на підставі спірного договору, на чому навпаки акцентував увагу апеляційний господарський суд. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що підстави касаційного оскарження, якими обґрунтована скарга, не підтвердилися. У свою чергу, інші доводи наведені скарзі не обґрунтовані підставами касаційного оскарження і не можуть на підставі статті 300 ГПК України бути оцінкою правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
5.8. Водночас, колегія суддів касаційної інстанції акцентує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України виконує функцію «суду права», а не «суду факту», відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
Зважаючи на викладене, оскільки доводи скаржника щодо неправильного застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права не знайшли підтвердження в межах підстав касаційного оскарження, колегія суддів не убачає підстав для скасування Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 29.04.2026 у справі № 914/2509/25.
6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд
6.1. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
6.2. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
6.3. Ураховуючи викладене, зважаючи на зазначені положення законодавства, оскаржені судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, то відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед баскетбол інвестментс» залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.04.2026 у справі № 914/2509/25 залишити без змін. 
Поновити дію рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2025 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 29.04.2026 у справі № 914/2509/25.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ