Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
14 липня 2026 року справа №520/5841/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), в якому просять суд: 
- визнати протиправними дії командування військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ) щодо не передання до військової частини НОМЕР_2 документації розформованої військової частини НОМЕР_1 , а саме обліку та грошового забезпечення ії особового складу;
- зобов`язати розформовану (ліквідовану) військову частину НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ) передати документи щодо обліку та грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 ;
- визнати протиправними дії командування військової частини НОМЕР_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 ) щодо не надання позивачці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 документів, які є підставами для виплати грошової допомоги у зв`язку із загибелю – ОСОБА_3 , який загинув під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 ;
- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 ) надати позивачці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 документи, які є підставами для виплати грошової допомоги у зв`язку із загибелю – ОСОБА_3 , який загинув під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що командуванням військової частини НОМЕР_1 протиправно не передано до військової частини НОМЕР_2 документи щодо обліку та грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Також зазначено, що командуванням військової частини НОМЕР_2 протиправно не надано позивачці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 документів, які є підставами для виплати грошової допомоги у зв`язку із загибеллю – ОСОБА_3 , який загинув під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження у справі та запропоновано відповідачам надати відзив на позов.
Копія вказаної ухвал надіслана сторонам у справі, що матеріалами справи.
Представник Військової частини НОМЕР_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Військову частину НОМЕР_1 розформовано, правонаступником останньої є Військова частина НОМЕР_2 . Також зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
Суддя у період з 28.04.2025 по 02.05.2025, з 14.07.2025 по 28.07.2025 перебував у відпустці, 01.08.2025 перебував на навчанні, з 04.08.2025 по 05.08.2025, з 10.11.2025 по 14.11.2025, з 22.12.2025 по 13.01.2026 та з 29.06.2026 по 13.07.2026 перебував у відпустці.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від шлюбу має сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. У 2015 році позивачка розірвала шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується копією рішення суду від 05.03.2015 № 642/355/15-ц. ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , про що свідчить додана до матеріалів справи копія свідоцтва про народження.
Згідно із Довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2022 № 727/956 ОСОБА_3 залучено командиром військової частини НОМЕР_1 до виконання завдань з оборони держави в період ведення воєнного стану в Україні.
Відповідно до Довідки Військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2022 № 727/1047 11.04.2022 ОСОБА_3 в результаті бойових дій, виконуючи завдання з оборони держави в період введення воєнного стану в Україні отримав поранення несумісні з життям.
Згідно із Довідкою Міністерства у справах ветеранів України від 24.08.2023 № 1/ІІІ/12/1 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України загиблий (померлий) ОСОБА_3 дійсно брав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 21.12.2023 № 21 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на обліку і має статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України відповідно до пункту 6 ст. 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії іх соціального захисту».
Позивачем зазначено, що оскільки одним із документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану є грошовий атестат із зазначенням інформації про виплату винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 та витяг з наказу про виплату – у разі загибелі/смерті військовослужбовця у період дії воєнного часу, позивач звернулася до Міністерства оборони України Галузевого державного архіву, щодо надання відомостей на виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 за період з лютого по квітень 2022 року.
На вказане звернення позивачем отримано архівну довідку від 16.12.2024 № 179/1/12556 на ОСОБА_3 , в якій зазначено, що в перевірених документах військової частини НОМЕР_1 : наказах командира (по стройовій частині) за період з 24.02.2022 по 30.06.2022; книгах алфавітного обліку офіцерів, осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу, за період з 24.02.2022 по 30.06.202; в розрахунково – платіжних відомостях на виплату грошового забезпечення військовослужбовців за період з лютого по квітень 2022 року – ОСОБА_3 не значиться. Згідно ліквідаційного акту ВЧ НОМЕР_1 справи (документи) у яких термін зберігання до 10 років включно передані правонаступнику – військовій частині НОМЕР_2 . Документи військової частини НОМЕР_2 (окрім розрахунково – платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення в/с даної ВЧ, за період з травня по жовтень 2022 року) на зберігання до ГДА Міноборони не надходили окремий архівний фонд не відкривався.
Також позивачем разом із позовом до суду надано лист Військової частини НОМЕР_2 від 26.11.2024 №1761/4284, яким розглянуто звернення ОСОБА_4 (матері загиблого ОСОБА_3 ), з якого вбачається, що військова частина НОМЕР_2 є правонаступником розформованої (ліквідованої) військової частини НОМЕР_1 і до військової частини НОМЕР_2 не передавалася документація розформованої військової частини НОМЕР_1 щодо обліку та щодо грошового забезпечення ії особового складу. Додатково у листі повідомлено, що у зв`язку із відсутністю відповідної документації військової частини НОМЕР_1 на зберіганні у військовій частині НОМЕР_2 , для отримання документів, які були запитувані, необхідно звернутися до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.
Так, вважаючи, що командуванням військової частини НОМЕР_1 протиправно не передано до військової частини НОМЕР_2 документи щодо обліку та грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та що командуванням військової частини НОМЕР_2 протиправно не надано позивачці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 документів, які є підставами для виплати грошової допомоги у зв`язку із загибеллю – ОСОБА_3 , який загинув під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, відповідно до Конституції України, визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон України - 2011-XII).
Відповідно до статті 3 частини 1 Закону України № 2011-XII, дія цього Закону поширюється на:
1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;
2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;
3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей;
4) членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.
Згідно із статтею 16 Закону України № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві
Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;
4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;
6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;
7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби;
8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою із строкової військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, пов`язаних з проходженням військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби;
9) отримання військовозобов`язаним, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або резервістом поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності в період проходження зборів чи служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення таких зборів чи виконання резервістом обов`язків служби у військовому резерві.
Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до статті 16-1 Закону України № 2011-XII, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Згідно із статтею 16-2 Закону України № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1пункту 2 статті 16 цього Закону;
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4пункту 2 статті 16 цього Закону).
Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 16-3 частини 6 Закону України №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до частини 9 статті 16-3 Закону №2011-XII, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Закон України «Про основи національного спротиву» від 16.07.2021 №1702-IX (далі Закон України № 1702-IX) визначає правові та організаційні засади національного спротиву, основи його підготовки та ведення, завдання і повноваження сил безпеки та сил оборони та інших визначених цим Законом суб`єктів з питань підготовки і ведення національного спротиву.
Відповідно до статті 1 частини 1 Закону України № 1702-IX, доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України;
добровольче формування територіальної громади - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони.
Відповідно до статті 3 частини 3 Закону України №1702-IX, завданнями територіальної оборони є, зокрема, 1) своєчасне реагування та вжиття необхідних заходів щодо оборони території та захисту населення на визначеній місцевості; 2) участь у посиленні охорони та захисті державного кордону; (…) 7) забезпечення умов для стратегічного (оперативного) розгортання військ (сил) або їх перегрупування; (…) 11) участь у боротьбі з диверсійно-розвідувальними силами, іншими збройними формуваннями агресора (противника) та не передбаченими законами України воєнізованими або збройними формуваннями;
Відповідно до статті 8 частини 2 абзацу 4-6 Закону України №1702-IX, діяльність добровольчих формувань територіальних громад здійснюється під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за територіальним принципом.
У разі введення в Україні або в окремих її місцевостях воєнного стану всі добровольчі формування територіальних громад переходять в оперативне підпорядкування командирів відповідних військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України.
На час дії воєнного стану за рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України добровольчі формування територіальних громад повністю або частково можуть залучатися до виконання завдань територіальної оборони поза межами визначеної зони територіальної оборони, а також направлятися до районів ведення воєнних (бойових) дій.
Відповідно до статті 9 частини 3 Закону України №1702-IX, до складу добровольчих формувань територіальних громад зараховуються громадяни України, які відповідають вимогам, встановленим Положенням про добровольчі формування територіальних громад, пройшли медичний, професійний та психологічний відбір і підписали контракт добровольця територіальної оборони. Громадяни України зараховуються до складу добровольчих формувань територіальних громад за місцем своєї реєстрації. У разі введення воєнного стану громадяни України можуть зараховуватися до складу добровольчих формувань територіальних громад також безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.
На громадян України, зарахованих до складу добровольчих формувань територіальних громад, під час участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони поширюється дія статутів Збройних Сил України.
Відповідно до статті 24 частини 2 Закону України №1702-IX, на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова № 168, пунктом 2 якої встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Аналіз наведених норм дає підстави дійти наступних висновків. Відповідно до Закону України «Про основи національного спротиву» під час воєнного стану добровольчі формування територіальних громад переходять у підпорядкування командирів військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України. За рішенням Головнокомандувача ЗСУ вони повністю або частково можуть залучатися до виконання завдань тероборони поза межами визначеної зони територіальної оборони, а також направлятися до районів ведення бойових дій.
Члени добровольчих формувань територіальних громад, які підпадають під відповідне рішення Головнокомандувача ЗСУ, отримують усі гарантії, визначені для контрактників та мобілізованих.
Члени добровольчих формувань територіальних громад, які не визначені рішенням Головнокомандувача, не є військовослужбовцями, але виконують завдання тероборони під керівництвом територіальної оборони Збройних Сил України та під час виконання таких завдань на них поширюється соціальний і правовий захист військовослужбовців.
Під час виконання завдань територіальної оборони на членів добровольчих формувань територіальних громад поширюються всі гарантії військовослужбовців, і це визначено в статті 24 частині 2 пункту 4 Закону України «Про основи національного спротиву», а також статті 3 частини 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Судом встановлено, що згідно із Довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2022 № 727/956 ОСОБА_3 залучено командиром військової частини НОМЕР_1 до виконання завдань з оборони держави в період ведення воєнного стану в Україні.
Відповідно до Довідки Військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2022 № 727/1047 11.04.2022 ОСОБА_3 в результаті бойових дій, виконуючи завдання з оборони держави в період введення воєнного стану в Україні отримав поранення несумісні з життям.
Згідно із Довідкою Міністерства у справах ветеранів України від 24.08.2023 № 1/ІІІ/12/1 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України загиблий (померлий) ОСОБА_3 дійсно брав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України «Про основи національного спротиву» у разі смерті (загибелі), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, що настали у зв`язку з виконанням завдань руху опору, особи, які на добровільній та конфіденційній основі залучені до виконання завдань руху опору, або члени їх сімей мають право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, медичне забезпечення в розмірах і порядку, визначених для співробітників кадрового складу Сил спеціальних операцій Збройних Сил України.
Таким чином, суд критично ставиться до посилань відповідача на відсутність у загиблого ОСОБА_3 статусу військовослужбовця та зазначає, що на останнього поширюється соціальний і правовий захист військовослужбовців.
Разом із цим, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що Військову частину НОМЕР_1 розформовано, а її правонаступником є Військова частина НОМЕР_2 . При цьому, позивач не зверталася до Військової частини НОМЕР_2 із зверненням щодо надання їй для виплати грошової допомоги. Долучена до позовної заяви копія листа військової частини НОМЕР_2 №1761/4284 від 26.11.2024 є копією документа адресованого матері загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на її звернення.
Тобто, у зв`язку із тим, що військовою частиною НОМЕР_2 не відмовлялося позивачу в будь-чому, в діях/бездіяльності військової частини НОМЕР_2 відсутня будь-які прояви протиправності.
Суд зазначає, що статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтерес.
В цей же час, суд звертає увагу, що позов до військової частини НОМЕР_1 та її правонаступника військової частини НОМЕР_2 поданий без будь яких порушень військовою частиною її прав, свобод або законних інтересів, та відповідно - без наявності адміністративно-правового спору між сторонами.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та/або його посадовими особами в них відносинах владних управлінських функцій.
Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність суб`єкта владних повноважень із виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями б та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьев проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від ОН квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).
Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 лютого 2021 року справа № 640/9600/20.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 року у справа № 520/2261/19 викладена наступна правова позиція: 
"29. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово визначаю, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) нього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації. але фактично не були здійснені.
30. Суд першої інстанції правильно зазначив, що для встановлення факту бездіяльності суб`єкта владних повноважень потрібно з ясувати, які дії відповідно до закону він мав вчинити, проте не вчинив, чи яке рішення повинен був прийняти, але не прийняв.
31. При цьому слід зауважити, що передбачене статтею 55 КАС правило про те, що держава бере участь у справі, зокрема, через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, означає й те, що юридичну оцінку оспорюваним рішенням, діям та/або бездіяльності суд може надати виключно з урахуванням меж повноважень, визначних державою для цього органу."
Таким чином, у зв`язку із відсутністю предмета оскарження - рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ), здійснених/не здійснених при реалізації владних управлінських функцій, якими могли би бути порушені права, свободи чи інтереси позивача, відсутній публічно-правовий спір між зазначеними військовими частинами та позивачем.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В :
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) до Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов