ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 вересня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/1968/26
Головуючий у першій інстанції – Карпусь І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1823/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Луговця О.А. (головуючий), Стельмаха А.П., Супруна О.П.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»
відповідач ОСОБА_1 

особа, яка подала апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 червня 2026 року (суддя – Карпусь І.М., місце ухвалення – м. Ніжин) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути на їх користь з відповідача заборгованість за кредитним договором №7282846 від 17.07.2023 у сумі 37315,30 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн та 8000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 17.07.2023 між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем було укладено договір про споживчий кредит №7282846, підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно умов даного кредитного договору відповідач отримав кредит у сумі 17000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, можливих штрафних санкцій. Кредитодавець умови кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши позичальнику погоджену суму кредиту. Однак відповідач свої зобов`язання за даним договором своєчасно не виконав, позикові кошти з нарахованими процентами не повернув, у зв`язку з чим допустив прострочену заборгованість, яка становить 37315,30 грн, з яких: 9617,38 грн – борг за тілом кредиту, 27697,92 грн – борг за відсотками, 0,00 грн – борг за порушення грошового зобов`язання, 0,00 грн – борг за комісією за видачу кредиту. У подальшому за договором відступлення прав вимоги №110-МЛ від 24.12.2024 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як новому кредитору, права вимоги по відношенню до осіб, зазначених у реєстрі боржників, у тому числі й до ОСОБА_1 за кредитним договором №7282846 від 17.07.2023. Оскільки вказана заборгованість за кредитним договором відповідачем добровільно не погашена, тому просить стягнути її в судовому порядку.
Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 червня 2026 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, котрим позовні вимоги задовольнити повністю, стягнувши з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором №7282846 від 17.07.2023 у розмірі 37315,30 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3993,60 грн.
Доводи апеляційної скарги позивача узагальнено зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Скаржник зазначає, що підписуючи кредитний договір №7282846 від 17.07.2023 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, ОСОБА_1 підтвердила своє ознайомлення з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по кредитному договору. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування.
Апелянт вказує, що факт недолучення розрахунку заборгованості від первинного кредитора не спростовує існування заборгованості та не може бути підставою для відмови у позові, враховуючи встановлення судом першої інстанції факту укладення кредитного договору та отримання позичальником коштів відповідно до договору про споживчий кредит. В апеляційній скарзі наводить розрахунок заборгованості за кредитним договором з посиланням на відомості про щоденні нарахування та погашення.
Відповідач, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про відкриття апеляційного провадження у справі, відзиву на апеляційну скаргу в установлений строк не подав, що за змістом положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатнихосіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1). Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (ч. 3). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 5).
Судом у справі встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
У наданій позивачем анкеті-заяві на кредит №7282846 сайт: miloan.ua дата створення: 17.07.2023, міститься наступна інформація: сума кредиту – 17000,00 грн; строк кредиту – 15 днів з 17.07.2023; дата повернення кредиту – 01.08.2023; сума до повернення – 22525 грн; складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту – 1700,00 грн, нараховується одноразово за ставкою 10,00% від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом – 3825 грн, нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; позичальник – ОСОБА_1 ; також зазначені: РНОКПП, дата народження, номер телефону, адреси місця реєстрації та проживання, освіта, соціальний статус, місце роботи, доходи та інше, відображений процес оформлення та розгляду заяви 7282846 та вказані погоджені умови кредитування по даній заяві (а.с. 13).
Позивачем надана паперова копія договору про споживчий кредит №7282846 (індивідуальна частина) від 17.07.2023 між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 (а.с. 5-10), згідно умов якого кредитодавець зобов`язується на строк, визначений умовами договору, надати позичальнику кошти в сумі 17000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін.
Відповідно до п. 1.3, 1.4 договору кредит надається загальним строком на 105 днів з 17.07.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 01.08.2023 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 30.10.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом 01.08.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості – 30.10.2023 (останній день строку кредитування).
Згідно п. 1.5.1 договору за надання кредиту позичальник має сплатити комісію у розмірі 1700,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. 
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 3825,00 грн, що нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2); проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 45900,00 грн, що нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3).
У п. 2.1 договору сторони узгодили, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки № НОМЕР_1 .
Процедура пролонгації визначена в п. 2.3 договору.
Розділом 6 кредитного договору передбачено порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника. Зокрема, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається товариством електронним повідомленням (смс) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність – комбінацію цифр і літер або тільки цифр, або тільки літер) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепт). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, месенджер або у смс-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277. На договір накладається електронний підпис уповноваженого працівника кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, що визначає дату та час укладення договору. Після укладення кредитний договір надається (надсилається) позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/абоповідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству.
Відповідно до п. 6.4 кредитного договору укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником у електронній форм є юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Даний кредитний договір підписаний уповноваженою особою кредитодавця кваліфікованим електронним підписом та позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором V66510.
У матеріалах справи наявні також додаток №1 до договору (Графік платежів), додаток №2 до договору (Паспорт споживчого кредиту), анкета-заявка на кредит від 17.07.2023, які не підписані ОСОБА_1 (а.с. 10 зворот-13).
За довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 11.05.2026, на ім`я ОСОБА_1 у банку емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ), на яку за період з 17.07.2023 по 24.07.2023 перераховано кошти в сумі 17000,00 грн (а.с. 45).
24.09.2024 між ТОВ «Мілоан» (кредитор) і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №110-МЛ, згідно умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (п. 1.1). Права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) у повному обсязі в сумі 1479167,31 грн, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей. Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі реєстру боржників (додаток №2) відповідно до п. 8.3.2 договору (п. 6.2.3, 7.1) (а.с. 14 зворот-19).
Згідно з копією платіжної інструкції №5898 від 24.09.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перерахувало ТОВ «Мілоан» 1479167,31 грн як плату за відступлення права вимоги згідно з договором відступлення права вимоги №110-МЛ від 24.09.2024 (а.с. 25 зворот).
Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників від 24.09.2024 до договору відступлення прав вимоги №110-МЛ від 24.09.2024 кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кредитора від 24 вересня 2024 року, складений за формою згідно з додатком №1 до договору, у кількості 2009 боржників, загальна сума заборгованості (кредитного портфелю) 39824961,28 грн (а.с. 24 зворот).
У витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №110-МЛ від 24.12.2024 значиться боржник ОСОБА_1 за кредитним договором №7282846 від 17.07.2023 у сумі 37315,30 грн, з яких: 9617,38 грн – заборгованість за тілом кредиту, 27697,92 грн – заборгованість за відсотками, 0,00 грн – заборгованість за комісією (а.с. 26).
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №7282846 від 17.07.2023, складеної ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», заборгованість ОСОБА_1 станом на 09.03.2026 складає 37315,30 грн, з яких: 9617,38 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 0,00 грн – прострочена заборгованість за комісією, 27697,92 грн – прострочена заборгованість за відсотками, 0,00 грн – строкова заборгованість за сумою кредиту, 0,00 грн – строкова заборгованість за комісією, 0,00 грн – строкова заборгованість за відсотками (а.с. 14).
У справі наявна претензія ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» від 02.03.2026 на адресу ОСОБА_1 , у якій повідомляється про перехід до товариства прав вимоги за кредитним договором №7282846 від 17.07.2023 у сумі 37315,30 грн та необхідність погашення позичальником даної кредитної заборгованості (а.с. 26 зворот).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом положень статей 526, 530, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їхсплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільногозаконодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
У ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1). У договорах за участю фізичної особи – споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлятьумови (пункти), визначені на розсудсторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електроннійформі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За приписами ч. 3-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електроннійформі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
У ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
За приписами ст. 12, 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем заборгованості відповідача за кредитним договором за всіма її складовими.
Суд зазначив, що надані позивачем витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги та виписка з особового рахунку, не можуть вважатися належними доказами наявності заборгованості за відсотками, оскільки з них не вбачається, як саме нараховувались проценти за користування кредитними коштами до укладання договору факторингу, зокрема і на яку суму основного боргу здійснено нарахування, за який період, по яким ставкам, яку суму боргу було сплачено, а розрахунок заборгованості був складений ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а не первісним кредитором. Суд зауважив, що відповідачу надано 17000 грн кредитних коштів, прострочене тіло кредиту за аргументами позивача згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу складає 9617,38 грн, що свідчить про урахування первісним кредитором повернення відповідачем певних сум коштів. Проте ненадання розрахунку заборгованості, обрахованої на дату відступлення права вимоги, не дає можливості перевірити обґрунтованість заявленої до стягнення суми боргу, оскільки суду не надано відомостей про суми коштів, які повернені відповідачем первісному кредитору, і в яких розмірах вони була зараховані первісним кредитором в рахунок сплати процентів, комісії, основної суми боргу, що не дозволяє перевірити, чи у відповідності до вимог законодавства та умов договору таке було здійснено. Інших доказів на підтвердження розміру заборгованості позичальника позивачем не надано.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджується, що 17.07.2023 між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір №7282846, підписаний сторонами у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема відповідачем електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора (V66510), що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст. 6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України.
У даному кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови, договір є дійсним, відповідає презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), у зв`язку з чим він у силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, підписавши вказаний кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернулась за отриманням кредиту до вільнообраної нею фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
ТОВ «Мілоан» у безготівковому порядку перерахувало ОСОБА_1 на її банківську картку обумовлену кредитним договором суму фінансових ресурсів, підтвердженням чому є довідка АТ КБ «ПриватБанк». 
Натомість відповідачем не надано суду ніяких доказів на спростування обставин укладення кредитного договору та отримання за ним кредитних коштів. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про укладеність між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 електронного кредитного договору та одержання відповідачем на виконання його умов коштів кредиту, а також укладення між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК Кредит-Капітал» договору відступлення прав вимоги №110-МЛ від 24.09.2024.
Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «ФК Кредит-Капітал» послалось на порушення відповідачем своїх кредитних зобов`язань, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість у розмірі 37315,30 грн, з яких: 9617,38 грн – борг за тілом кредиту, 27697,92 грн – борг за відсотками, 0,00 грн – борг за порушення грошового зобов`язання, 0,00 грн – борг за комісією за видачу кредиту.
Водночас із аналізу положень ч. 1 ст. 626 ЦК України та означеного кредитного договору №7282846 від 17.07.2023 убачається, що його підписання сторонами свідчить лише про факт укладення договору, проте ще не підтверджує порушення позичальником своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів, як то помилково вважає апелянт.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, про що також зазначено й у п. 3.4.5а кредитного договору.
За таких обставин саме позивач повинен довести, що позичальник, отримавши від кредитодавця позикові кошти, своєчасно їх не повернув, порушивши взяті на себе зобов`язання, чим допустив заборгованість за кредитним договором. При цьому, позивач повинен довести кожну складову кредитної заборгованості.
Однак, як правильно вказав місцевий суд, позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження існування у відповідача заборгованості за кредитним договором за всіма її складовими елементами.
Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2023 року у справі №201/6750/16 наголосив, що при визначенні розміру заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у даному випадку зроблений позивачем розрахунок заборгованості та його правильність), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду. Тобто, установивши факт існування між сторонами невиконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву.
Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово наголошував, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно якої підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1). Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити (назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
В обгрунтування та на підтвердження кредитної заборгованості відповідача в сумі 37315,30 грн та її складових (9617,38 грн – тіло кредиту, 27697,92 грн – відсотки) позивач надав складену ним виписку з особового рахунку за кредитним договором та витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги.
Однак, за своїми формою та змістом вказана виписка з особового рахунку являє собою самостійно створений новим кредитором документ, у якому наведена певна інформація, яка не містить посилання на відповідні первинні документи, а отже нічим не підтверджена. У витягу з реєстру боржників стосовно ОСОБА_1 зазначена лише загальна інформація щодо кредитної заборгованості відповідача. До того ж, у цьому витягу з реєстру боржників міститься посилання на його приналежність до договору відступлення прав вимоги №110-МЛ від 24 грудня 2024р., тоді як наявний у справі договір відступлення прав вимоги №110-МЛ має іншу дату – 24 вересня 2024 року.
Разом з тим, як слушно констатував місцевий суд, із цих документів неможливо встановити яким чином виникла у відповідача заборгованість за кредитним договором, тоді як детальний розрахунок такої заборгованості у матеріалах справи відсутній.
Крім того, усупереч вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України ані позовна заява, ані додані до неї документи не містять обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються.
Зазначена обставина позбавляє суд можливості перевірити правильність обрахування кредиторами як загальної суми боргу, так і його кредитних складових (процентів, комісії), періоду нарахувань і ставок та їх відповідність умовам договору, правомірність зарахування кредитодавцем сплачених позичальником коштів.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що кредитним договором передбачено два періоди користування позичальником кредитом: пільговий 15 днів (п. 1.3.1) та поточний 90 днів (п. 1.3.2), а також можливість пролонгації пільгового періоду за певних умов (п. 2.3). Проценти, які нараховуються у ці періоди, суттєво різняться: відповідно, 1,50% (п. 1.5.2) і 3,00% (п. 1.5.3) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Крім того, у п. 4.2 договору передбачено нарахування процентів за порушення грошового зобов`язання за ставкою 3,00% у день (ч. 2 ст. 625 ЦК України), а згідно п. 4.1 договору – пеню, тоді як ця відповідальність з огляду на укладення та дію кредитного договору в період запровадженого з 24 лютого 2022 року в державі воєнного стану в силу приписів п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України не може бути застосована до відповідача.
Водночас згідно кредитного договору позичальник отримала кредит у сумі 17000 грн, а за доводами позивача прострочене тіло кредиту становить 9617,38 грн, борг за процентами – 27697,92 грн, борг за порушення грошового зобов`язання – 0 грн, борг за комісією – 0 грн, що свідчить про внесення відповідачем певних сум на погашення кредитної заборгованості. 
Однак, відсутність детального розрахунку заборгованості унеможливлює перевірку правової природи нарахованих відсотків (у межах строку кредитування чи як відповідальність за порушення грошового зобов`язання) та чи не спрямовувалися первісним кредитором сплачені відповідачем кошти на погашення процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України та пені.
Колегія суддів погоджується з позицією районного суду, що та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості.
Наведений ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у апеляційній скарзі розрахунок заборгованості з посиланням на додані відомості про щоденні нарахування та погашення, складені ТОВ «Мілоан», апеляційний суд відхиляє, оскільки позивач, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, не надав даний доказ суду першої інстанції та не навів поважності причин, які б об`єктивно перешкоджали йому це зробити, про що мотивовано в ухвалі від 25.08.2026.
Прикметно, що вказаний документ (детальний розрахунок заборгованості) повинен бути у розпорядженні позивача в силу п. 2.1, 6.2.2, 8.1, 8.2 договору відступлення прав вимоги №110-МЛ від 24.09.2024 та додатку №5 до нього (акт приймання-передачі документації боржників).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, п. 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, п. 90 постанови від 21.01.2026 у справі №755/9838/23). 
Європейський суд з прав людини також визнає допустимість у цивільних справах стандарту доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities) (п. 43 рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України», заява №22750/02; рішення від 23.08.2016 у справі «J.K. and others v. Sweden», заява №59166/12).
Оцінюючи поведінку та спосіб ведення справи ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», суд апеляційної інстанції враховує те, що товариство є фінансовою установою і професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою фінансовою установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 01.02.2023 у справі №199/7014/20.
Натомість згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Відтак, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Таким чином, за викладених обставин, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності за правилами ст. 89 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги й погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» усупереч положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було доведено належних, допустимими, достовірними й достатніми доказами пред`явленої до стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за усіма її складовими.
Отже, надавши оцінку вищенаведеним обставинам у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». 
Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів висновлює, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 червня 2026 року – без змін.
Оскільки апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати між сторонами не розподіляються. 
Керуючись ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 червня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.А. Луговець

Судді А.П. Стельмах

О.П. Супрун