Справа №613/2070/25 Провадження № 2/613/230/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Уварової Ю.В.,
за участі секретаря Макушинської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 613/2070/25 провадження № 2/613/230/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Споживчий Центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому представник просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 17.06.2024-100002171 від 17.06.2024 у розмірі 37 730, 00 грн., судовий збір у сумі 2422,40 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що 17.06.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 17.06.2024-100002171.
У кредитному договорі сторони погодили всі істотні умови, зокрема щодо розміру кредиту, строку кредитування, відсотків за користування кредитом.
ТОВ «Споживчий Центр» свої зобов`язання за договором виконало належним чином та у повному обсязі, а саме надало позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами.
У свою чергу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, тому ТОВ «Споживчий Центр» змушене звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 20.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
03.12.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
В обґрунтування заперечень зазначила, що відповідач не згодний з твердженням Позивача, що при укладенні кредитного договору №17.06.2024-100002171 в електронній формі, ним були виконані всі зобов`язанням в повному обсязі, виходячи з наступного. Договір, який укладається його сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника (Відповідача) або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю). Відповідні докази використання чи накладення електронного підпису в матеріалах справи відсутні. 
В своїй позовній заяві Позивач вказує, що нібито направив одноразовий ідентифікатор відповідачу на його номер телефону, однак позивачем не доведено належним чином, що вказаний номер телефону дійсно належить Відповідачу, а не іншій особі. За умови відсутності належних доказів, відсутні підстави вважати, що вказаний номер телефону є таким, що дійсно належить Відповідачу або є його фінансовим номером телефону.
Позивач не надав жодних належних доказів ідентифікації Відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора при вході в особистий кабінет, отримання одноразового ідентифікатора та його використання для підписання оспорюваних кредитних правочинів (наприклад, довідка від мобільного оператора).
Крім того, Позивач не надав жодного доказу направлення одноразового ідентифікатора «A632» Відповідачеві (наприклад, довідки від мобільного оператора та/або направлення одноразового ідентифікатора на електронну пошту Відповідача та/або у будь-який інший належний спосіб), не надав доказів використання Відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора. Аналізуючи текст вказаного кредитного договору, відсутні будь-які вказівки на те, що він був підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, про який вказує Позивач («A632»).
Отже, в матеріалах справи відсутні докази того, що саме відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, відсутні докази отримання саме ним цього одноразового ідентифікатора, відсутні докази реєстрації саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, відсутні докази отримання ним коштів за вказаним кредитним договором.
Так само не є належним доказом укладення кредитного договору наданий Позивачем Паспорт споживчого кредиту, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Позивачем не надано жодних первинних документів на підтвердження заявленої заборгованості за кредитним договором №17.06.2024-100002171.
Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо перерахування коштів від АТ КБ "ПриваБанк" як кредитних на рахунки ТОВ "Споживчий Центр" для здійснення переказу коштів на виконання вимог Договору про відкриття кредитної лінії №17.06.2024-100002171 для подальшого переказу їх відповідачу.
Квитанція LiqPay, надана позивачем на підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів не є належним доказом, оскільки не відображає номер рахунку отримувача, його прізвища, імені та по батькові, РНОКПП особи, отже з`ясувати кому були перераховані кошти неможливо.
Долучена довідка не є документом первинного бухгалтерського обліку, в розумінні чинного законодавства, який би підтверджував факт переказу коштів на рахунок Відповідача. Відтак, з огляду на докази, наявні в матеріалах справи, неможливо ідентифікувати належність електронного платіжного засобу Відповідачу.
Позивачем долучено самостійно складену довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №17.06.2024-100002171.
В свою чергу, розрахунок заборгованості, на який посилається Позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Вказаний розрахунок заборгованості містить лише суму заборгованості (незмінну) та не містить відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості взагалі неможливо встановити дійсний розмір заборгованості Відповідача, періоди та відсоткову ставку, за які така заборгованість була нарахована по спірному кредитному договору.
Крім того, Відповідач заперечує щодо вимоги про стягнення комісії. Зі змісту кредитного договору взагалі неможливо визначити та встановити за які саме послуги, надані банком, стягується комісія.
Крім того, відповідач звернув увагу суду на те, що Пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, визначено, що у період дії в Україні, зокрема воєнного стану, та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Отже підстави для стягнення з відповідача неустойки відсутні.

09.12.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернула.
Між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 17.06.2024; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 17.06.2024-100002171 (кредитної лінії) від 17.06.2024; 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №17.06.2024-100002171 (кредитної лінії) від 17.06.2024.
Стороною позивача (Кредитодавця) документи, що складають Кредитний договір, підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий.
Окрім того, відповідний номер телефону зазначений як контактний номер телефону відповідача в шапці відзиву на позовну заяву, що підтверджує належність зазначеного у кредитному договорі фінансового номеру телефона відповідачу.
Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору 17.06.2024.
Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.
Також представник позивача зазначив, що без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.
Також, підписуючи Оферту Відповідач Підтвердив той факт, що розуміє умови, на яких укладається договір.
Відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Також, відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку.
Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією від 17.06.2024, що наявна в матеріалах справи, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак – належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу.
Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.
Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача.
До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору №17.06.2024-100002171, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору №17.06.2024-100002171), підписані одноразовим ідентифікатором, які містить номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача
у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки.
Також представник позивача наголосив, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача.
Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам.
Отже, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 17.06.2024-100002171 від 17.06.2024 у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Сторона позивача вважає безпідставними доводи відзиву про ненадання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу.
Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляла.
Щодо ідентифікації відповідача під час укладання договору представник позивача зазначив, що позивач є абонентом-надавачем послуг. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента-ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку.
При подачі позовної заяви додано Відомості щодо ідентифікації відповідача через систему Bank ID. Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України, затвердженою Рішенням Ради Системи BankID Національного банку України (протокол від 20.09.2022 № В/57-0003/75064 (зі змінами) (протоколи від 09.01.2023 №В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
Заперечуючи про належність проведення ідентифікації, відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування.
Щодо відповідності процентної ставки кредитного договору до норм чинного законодавства.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти законності розміру процентної ставки, передбаченої в кредитному договорі. Законом України “Про споживче кредитування” передбачено пункт 5 статті 8, що визначає максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.
Також, Законом України “Про споживче кредитування” передбачено пункт 17 прикінцевих положень, який повністю спростовує доводи відповідача стосовно незаконності розміру процентної ставки.
Розділ IV "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17 згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, яким передбачено наступне: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Також представник позивача звернув увагу, що Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набув чинності 24.12.2023. 
Отже, денна процентна ставка, передбачена кредитним договором, є застосованою та законною, оскільки кредитний договір 17.06.2024-100002171 був укладений 17.06.2024.
Відповідач заперечує вірність розрахунку спірної заборгованості, проте не зробив власного розрахунку.
Як було зазначено у позовній заяві, Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму:
• 250,00 грн. від 08.07.2024;
• 200,00 грн. від 29.07.2024;
• 300,00 грн. від 29.08.2024;
При цьому, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості.
Крім того, відповідач заперечував проти стягнення комісії та вважав її незаконною, однак вказана у позові комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу.
З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданою.
Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат.
Представник позивача вважає, що відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача.
Також представник позивача зазначив, що неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню.

18.12.2025 до суду надійшли додаткові пояснення, у яких представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись, зокрема на той факт, що позивачем не долучено до позову доказів, які б підтверджували факт укладення кредитного договору, факту отримання відповідачем кредитних коштів.

Представник ТОВ «Споживчий Центр» у позовній заяві, відповіді на відзив просив розглянути справу без участі представника позивача, просив позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача – адвокат Шелудько О.О. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на доводи, зокрема які викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. 

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, доходить такого висновку.
Судом встановлено, що 17.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір № 17.06.2024-100002171, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта); заявки, оформленої на сайті Кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем; відповіді Позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), що сформовані на сайті Кредитодавця, та підписані Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода) Е632, отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону НОМЕР_1 , вказаний при його ідентифікації на сайті (а.с. 17-22).
Умовами пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) передбачено:
- Позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті (п. 2.3.2);
- позичальник в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця обирає умови, на яких бажає укласти електронний кредитний договір (п. 2.3.3);
- позичальник, який прийняв (акцептував) пропозицію укласти електронний договір на умовах, викладених у вищевказаних пропозиції про укладення кредитного договору (оферту) та заявці, підписує відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом, одноразовим ідентифікатором, отриманим ним у вищезазначеному порядку (п. 2.3.6).
У заявці кредитного договору № 17.06.2024-100002171 (кредитної лінії), яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), вказані наступні умови кредитування:
дата надання/ видачі кредиту: 17.06.2024;
сума кредиту: 13 000,00 грн;
строк, на який надається кредит: 98 днів з дати його надання;
дата повернення (виплати) кредиту: 22.09.2024;
продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку договору не передбачена (п.6 заявки).
Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 7 заявки).
Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процетна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 8 заявкки).
Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання Кредиту) становить 650,00 грн. Комісія за надання кредиту нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, спалачується згідно з Графіком платежів (п. 11).
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 650,00 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно з Графіком платежів (п. 12).
Пунктом 17 заявки передбачена неустойка у розмірі 130,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
У пропозиції, заявці та відповіді вказані реквізити належного Позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів Позичальнику за даним та наступними договорами: 4731-21XX-XXXX-3691.
Також договір містить ПІБ позичальника, адресу проживання, паспортні дані, РНОКПП.
Крім того, у Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 17.06.2024-100002171 погоджено канал комунікації: смс інформування на фінансовий номер 099 221 36 54.
Крім того, ОСОБА_1 підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором А632 Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію про строк кредитування, нарахування процентів, комісій, неустойки, загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість, реальну річну процентну ставку. Інформація зберігає чинність та є актуальною до 16.06.2025 (а.с. 15-17).
01.11.2020 АТ КБ «ПриватБак» та ТОВ «Споживчий центр» уклали Договір № 4507 про надання послуг в системі LiqPay, відповідно до п. 1.1. якого цей Договір регулює відносини Банку з Клієнтом, згідно з якими Банк надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому та відправлення платежів за допомогою системи LiqPay, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та перерахування грошових коштів за розпорядженням клієнта на банківські картки платників (а.с.26-31).
На підтвердження перерахування ТОВ «Споживчий центр» 17.06.2024 на картку клієнта № НОМЕР_2 коштів у розмірі 13 000,00 грн. за кредитним договором № 17.06.2024-100002171 через систему LiqРay представником позивача до позову долучено копію квитанції (ID операції 2477214662) (а.с.24 на звороті).
Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 17.06.2024-100002171 від 17.06.2024, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 37 730,00 грн. та складається з: основного боргу за тілом кредиту у розмірі 13 000,00 грн., процентів у розмірі 15 630,00 грн., комісії за надання кредиту у розмірі 650,00 грн., комісії за обслуговування у розмірі 1950,00 грн., неустойки у розмірі 6500,00 грн. Проценти нараховані за період з 17.06.2024 по 22.09.2024 (а.с. 24).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Представник відповідача, зокрема у відзиві на позовну заяву зазначила, що матеріали справи не містять доказів укладення кредитного договору, доказів переказу відповідачу кредитних коштів.
Суд погоджується з твердженням представника відповідача про те, що підписання позичальником Паспорту споживчого кредиту не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми.
Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, у якому зазначено, що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Проте у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Разом з цим суд зазначає, що з кредитного договору № 17.06.2024-100002171 від 17.06.2024, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , вбачається, що відповідно до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який укладений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора Е632, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Договір № 17.06.2024-100002171 від 17.06.2024 містить ПІБ позичальника, її РНОКПП, який збігається з РНОКПП, вказаним у відзиві, додаткових поясненнях, відомості щодо адреси, фінансовий номер телефону НОМЕР_1 . 
Доказів того, що такі дані Товариством отримано не від ОСОБА_1 або вони їй не належать чи використані будь-якими особами незаконно, суду не надано.
В інформаційному повідомленні позичальника наявна інформація про її контактні телефони НОМЕР_1 та НОМЕР_3 , зокрема мобільний номер телефону НОМЕР_1 у Пропозиції, Заявці та Відповіді позичальника вказаний як фінансовий номер, що дає підстави стверджувати, що саме на цей номер телефону відбулося надіслання смс-повідомлення із зазначенням одноразового ідентифікатора Е632, який було використано для підписання кредитного договору в електронній формі. Належність вказаного номеру телефону відповідачу ним не спростовано.
До того ж, при укладенні договору відповідач пройшов ідентифікацію через систему BankID НБУ, що підтверджується копією довідки з інформацією, отриманою з центрального вузла Системи BankID НБУ (а.с.25).
Крім того, у вказаній довідці зазначено адресу реєстрації відповідача ОСОБА_1 , яка збігається з адресою, яка вказана відповідачем у відзиві, додаткових поясненнях.
Також суд звертає увагу, що у п. 24 Заявки кредитного договору № 17.06.2024-100002171, Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (Акцепт) кредитного договору № 17.06.2024-100002171 зазначено, що Додатком до даного кредитного договору є інформаційне повідомлення позичальника.
Відповідно до інформаційного повідомлення позичальника ОСОБА_1 , позичальник підтверджує, що інформація, вказана у даному інформаційному повідомленні, є достовірною, не містить не точної та/або неправдивої інформації. Вказане інформаційне повідомлення підписане електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е632 та містить, зокрема контактні телефони позичальника – НОМЕР_4 (а.с.23).
Отже, оскільки договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та ОСОБА_1 підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.
Отже, відповідач уклала із ТОВ «Споживчий центр» електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Вказаний договір є чинним, недійсним судом не визнаний.

Крім того, суд звертає увагу, що з долученої до позову копії картки субконто вбачається, що позичальник здійснювала часткове погашення заборгованості, а саме на погашення заборгованості внесено 08.07.2024 - 250,00 грн., 29.07.2024 – 200,00 грн., 29.08.2024 – 300,00 грн., а всього 750,00 грн., що підтверджує наявність між сторонами договірних відносин та спростовує твердження представника відповідача про те, що відповідач не укладала з позивачем кредитного договору.
Вказаний висновок також узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.04.2018 по справі № 347/12292/16-ц, в якій зазначено, що не оспорювання кредитного договору, часткове його виконання, відповідно до ст. 204 ЦК України, свідчить про правомірність цього правочину. 

Щодо доводів представника відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування відповідачу кредитних коштів, суд зазначає про таке.
Заявка споживача ОСОБА_1 , яка підписана одноразовим ідентифікатором, пропозиція про укладення договору і відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) містять реквізити належного позичальнику електронного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним договором 4731-21ХХ-ХХХХ-3691.
Згідно з п. 11.10 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), Позичальник підтверджує, що вказаний ним для перерахування коштів платіжний засіб/поточний рахунок належить виключно Позичальнику на законних підставах, право на його використання не зупинене, не припинене, не обмежене іншим чином, платіжний засіб не є втраченим, безперешкодно використовується виключно Позичальником.
Перерахування ТОВ «Споживчий центр» 17.06.2024 на картку клієнта № НОМЕР_2 коштів у розмірі 13 000,00 грн. за кредитним договором № 17.06.2024-100002171 через систему LiqРay підтверджується копією квитанції (ID операції 2477214662), яка була долучена представником позивача до позову.
Доказів того, що картка з номером НОМЕР_2 не належить ОСОБА_1 та на неї 17.06.2024 не було перераховано кредитних коштів у розмірі 13 000,00 грн. за договором № 17.06.2024-10002171 матеріали справи не містять.
Тому твердження представника відповідача про відсутність доказів переказу відповідачу кредитних коштів спростовуються матеріалами справи.

Щодо тверджень представника відповідача про ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів на підтвердження видачі кредиту, то суд враховує, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, не відкривало позичальнику рахунку у банку, а лише перерахувало за допомогою системи LiqPay, відповідно до Договору № 4507 про надання послуг в системі LiqPay від 01.11.2020, укладеного між АК КБ «Приват Банк» та ТОВ «Споживчий Центр», кредитні кошти на вже наявну у неї картку, тому позивач не має можливості сформувати та надати банківську виписку за рахунком.
Виходячи з наведеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 13 000,00 грн., які жодним чином не спростовані.
Оскільки сума тіла кредиту ОСОБА_1 позивачу не повернута, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 13 000,00 грн.

Щодо розміру нарахованих позивачем відсотків суд зазначає про таке.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Договором між сторонами передбачено строк кредитування з 17.06.2024 по 22.09.2024 (98 днів), сплату процентної ставки «Стандарт» у розмірі 1,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів, та сплату процентної ставки «Економ» у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процетна ставка «Стандарт».
Відповідно до п. 5 Заявки, період користування кредитом – кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту ( «черговий період» ).
Згідно з долученою копією картки субконто, ОСОБА_1 за період з 17.06.2024 по 11.08.2024 (4 чергові періоди, що становить 56 днів) нараховано відсотки у розмірі 10 920,00 грн. за процентною ставкою 1,5 % (1,5 % х 13 000 х 56 днів) та за період з 12.08.2024 по 22.09.2024 нараховано відсотки у розмірі 5460,00 грн. за процентною ставкою 1 % (1 % х 13 000 х 42).
Всього нараховано відсотків за 98 днів (строк користування кредитом) у розмірі 16 380, 00 грн.
Зазначена процентна ставка повністю відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням обмежень, передбачених Законом України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що набрав чинності 24 грудня 2023 року (максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: 2,5 % до 21 квітня 2024 року включно; 1,5 % з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року включно, 1% з 20 серпня 2024 року).
Враховуючи, що ОСОБА_1 за кредитним договором було частково погашено заборгованість, а саме 08.07.2024 сплачено 250,00 грн., 29.07.2024 сплачено 200,00 грн., 29.08.2024 сплачено 300,00 грн., а всього 750,00 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки у розмірі 15 630,00 грн. 
За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 28 630,00 грн. (15 630 + 13 000).

Щодо вимог про стягнення комісії, суд виходить з наступного.
10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року по справі №204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»
Враховуючи викладене, заборгованість за комісією не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи вказані вимоги закону, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Оскільки позов задоволено на 75,9 % (28 630 х 100 % / 37 730), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 838 грн. 60 коп. ( 75,9 % х 2422,40).
На підставі приведеного вище, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ: 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_6 ) заборгованість за Кредитним договором № 17.06.2024-100002171 від 17.06.2024 у розмірі 28 630 (двадцять вісім тисяч шістсот тридцять гривень 00 копійок) та судовий збір у розмірі 1 838 (одна тисяча вісімсот тридцять вісім гривень 60 копійок), а всього – 30 468 (тридцять тисяч чотириста шістдесят вісім гривень 60 копійок).

В іншій частині - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», 01032, м. Київ, вул. Саксаганського,133-А, код ЄДРПОУ: 37356833.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя