Справа № 445/1016/26     Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М. В. 
Провадження № 33/811/1114/26    Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференціцї, апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 з доповненнями до неї – адвоката Рудницької Алли Вікторівни, на постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 14 травня 2026 року,
з участю захисника правопорушника ОСОБА_1 
– адвоката Рудницької А.В.

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1  в користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Згідно з постановою судді,  ОСОБА_1 10 березня 2026 року о 03 год. 52 хв. в с. Заставне по вул. Головній, 2, керував транспортним засобом марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився із застосуванням спеціального технічного приладу алкотестер Драгер 6820, результат 1.82 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 з доповненнями до неї адвоката Рудницької А.В., покликаються на те, що оскаржувана постанова є незаконною, необгрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права, без з`ясування фактичних обставин справи та підлягає скасуванню, оскільки висновок судді не грунтується на зібраних матеріалах справи про адміністративне правопорушення, є передчасним, а сама постанова - невмотивованою. Адвокат зазначає, що ОСОБА_1 являється військовослужбовцем, до якого підлягала застосуванню спеціальна норма щодо проходження огляду на стан сп`яніння, а саме норма, передбачена ст. 266-1 КУпАП. Стверджує, що на відеозаписах, які не є безперервними, відсутній факт керування транспортним засобом. Акцентує увагу на те, що причиною втручання поліції було не безпосереднє зупинення транспортного засобу під час руху, а повідомлення на лінію 102 про те, що автомобіль нібито заїхав у паркан. Вважає, що працівниками поліції порушено порядок огляду водія на стан сп`яніння, при цьому, в акті огляду відсутній підпис ОСОБА_1 , та наявне в матеріалах справи направлення до медичного закладу не містить результату огляду, проведеного за допомогою приладу Драгер. 
Просять поновити строк апеляційного оскарження, мотивуючи тим, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся у відсутності ОСОБА_1 , про дану постанову дізнався 11 червня 2026 року; оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши виступ захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Рудницької А.В. про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд  вважає за можливе поновити строк апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду, та приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, зокрема настає у разі керування транспортними засобам у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.
Вказані положення повністю узгоджуються з положеннями п. 2.9а Правил дорожнього руху України, якими водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Такий висновок суду підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 610956 віз 10 березня 2026 року, де викладена фабула вчиненого правопорушення;  актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10 березня 2026 року; роздруківкою із приладу Драгер, яким встановлено стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 із цифровим показником 1.82 проміле; відеозаписом події, яким суддя районного суду дала належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обгрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.
Що стосується доводів адвоката Рудницької А.В. в частині недоведення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, то такі апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки спростовуються зібраними та дослідженими по справі вищепереліченими доказами, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, а невизнання правопорушником своєї вини у скоєному, суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення, та відхиляє їх.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання адвоката Рудницької А.В. в суді апеляційної інстанції на ст. 266-1 КУпАП, зокрема на те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 повинен проводитися у присутності представника командування або військової служби правопорядку Збройних Сил України, оскільки останній являється військовослужбовцем ЗСУ, так як, відповідно до ст. 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
При цьому, правопорушник в стані сп`яніння не перебував на території військової частини, на вулиці, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у громадському транспорті (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, а як водій транспортного засобу, повинен виконувати вимоги п. 2.9 а ПДР.
Оскільки правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, віднесено до правопорушень на транспорті, то військовослужбовець винний у його вчинені, повинен нести адміністративну відповідальність на загальних засадах. Відтак, проведення огляду водія-військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння відповідно до приписів ст.ст. 255, 266 КУпАП віднесено до повноважень органів Національної поліції.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення 
апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).
Таким чином, покликання апелянтів про те, що постанова суду є незаконною та необгрунтованою, не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясувала усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. 
При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,- 

п о с т а н о в и в:

поновити правопорушнику ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Золочівського районного суду Львівської області від 14 травня 2026 року.
Апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 з доповненнями до неї адвоката Рудницької А.В. - залишити без задоволення, а постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 14 травня 2026 року, якою ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік – без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя   Галапац І.І.