ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2026 року м.Дніпро Справа № 904/51/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чус О.В. (доповідач),
судді Дармін М.О., Кощеєв І.М.
секретар судового засідання Солодова І.М.
За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):
Представник позивача: не з`явився
Представник відповідача: КОБЕЛЯЦЬКИЙ ДМИТРО МИКОЛАЙОВИЧ (поза межами суду, з використанням власних технічних засобів) - адвокат, ордер
Представник третьої особи 1: не з`явився
Представник третьої особи 2: Орешина Т.А. (в залі суду) - третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ самопредставництво, виписка з ЄДР
Представник третьої особи 3: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2025 (повний текст рішення складено та підписано 17.04.2025, суддя Дупляк С.А.) у справі № 904/51/25
за позовом Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ"
до Комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня №4" Нікопольської міської ради
за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДЕПАРТАМЕНТУ КАПІТАЛЬНОГО БУДІВНИЦТВА ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ,
за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ,
за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, НІКОПОЛЬСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ,
про усунення перешкод у користуванні майном та заборону вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:
В січні 2025 Обласне комунальне підприємство "ФАРМАЦІЯ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня №4" Нікопольської міської ради (далі - відповідач), у якій позивач просить суд:
усунути перешкоди у здійсненні позивачем свого права користування і розпорядження нежитловими приміщеннями загальною площею 23 кв. м (прим. 38а, 39) і 29,2 кв. м (прим. 24, 25), які розташовані на першому поверсі в будівлі (літ. А-5) відповідача за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, проспект Трубників, 50, шляхом виселення з цих приміщень відповідача;
заборонити відповідачу будь-яким способом чи дією перешкоджати позивачу користуватися і розпоряджатися нежитловими приміщеннями загальною площею 23 кв. м (прим. 38а, 39) і 29,2 кв. м (прим. 24, 25), які розташовані на першому поверсі в будівлі (літ. А-5) відповідача за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, проспект Трубників, 50.
Судові витрати позивач просить суд стягнути з відповідача.
Позов мотивовано тим, що спірні нежитлові приміщення перебувають у позивача на праві господарського відання, однак відповідач, на думку позивача, без належних правових підстав здійснив реконструкцію будівлі лікарні, унаслідок чого спірні приміщення були реконструйовані (видозмінені), чим порушено права позивача на користування та розпорядження зазначеним майном.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2025, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Судові витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.
Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», Обласне комунальне підприємство "ФАРМАЦІЯ", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 17.04.2025 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити з відповідним розподілом судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року у справі № 904/51/25 є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд неповно з`ясував обставини справи, визнав доведеними недоведені обставини, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Скаржник зазначає, що суд не врахував вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до яких реконструкція об`єкта можлива лише за наявності згоди власника. ОКП «Фармація» та Дніпропетровська обласна рада не надавали згоди на реконструкцію належних їм нежитлових приміщень, не виступали замовниками, проектувальниками чи підрядниками робіт та не уповноважували інших осіб здійснювати будь-які дії щодо цього майна.
Також апелянт вказує, що завдання на проектування не містило вимог щодо забезпечення та дотримання прав власників спірних приміщень, чим, на його думку, порушено вимоги Закону України «Про архітектурну діяльність».
Крім того, суд не врахував положення частини п`ятої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якими достовірними є відомості, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також безпідставно визнав належними і допустимими доказами технічні паспорти 2020-2021 років, хоча відповідач і Департамент капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, за твердженням апелянта, не були уповноважені замовляти технічну інвентаризацію спірних приміщень.
ОКП «Фармація» також зазначає, що мотивувальна частина рішення фактично підтверджує допущені під час проектування, будівництва та технічної інвентаризації порушення прав позивача, однак суд не постановив окремої ухвали відповідно до статті 246 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно до протоколу автоматизованогорозподілу судової справи між суддямивід 06.05.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.05.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/51/25. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/51/25.
14.05.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2025 у справі № 904/51/25. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 15.10.2025 о 12 год. 20 хв.
23.05.2025 від третьої особи до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу; Нікопольська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року у справі № 904/51/25 - без змін. 
Третя особа зазначає, що позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту, оскільки він не призведе до поновлення порушеного права. Посилаючись на усталену практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, вказує, що судовий захист має бути ефективним, відповідати характеру порушеного права та забезпечувати його поновлення без необхідності повторного звернення до суду. На думку Нікопольської міської ради, у даному випадку такі умови відсутні, а тому позов не підлягає задоволенню. 
Також зазначено, що позивач не довів наявності порушеного права, не підтвердив існування перешкод у користуванні майном, їх створення саме відповідачем, протиправність його поведінки та фактичне існування спірних об`єктів нерухомості. Відсутність порушеного права, на думку третьої особи, є самостійною підставою для відмови у позові. 
Крім того, Нікопольська міська рада стверджує, що предмет спору фактично відсутній, оскільки спірні приміщення були реконструйовані та втратили свої попередні індивідуальні характеристики. Це підтверджується робочим проєктом реконструкції, технічними паспортами 2020 та 2021 років, а також сертифікатом про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 27 липня 2021 року. На думку третьої особи, реконструкція була здійснена законно, за рішенням та коштом Дніпропетровської обласної ради, за участю Департаменту капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації як замовника, після погодження проєктної документації та отримання позитивного експертного висновку. З огляду на це, спірні приміщення у попередньому вигляді не існують, що виключає можливість їх витребування чи усунення перешкод у користуванні ними. 
03.06.2025 від відповідача/Комунального підприємства "Нікопольська міська лікарня №4" Нікопольської міської ради до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу; відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року у справі № 904/51/25 – без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. 
Відповідач зазначає, що реконструкція будівлі Комунального підприємства «Нікопольська міська лікарня № 4» Нікопольської міської ради здійснювалася на законних підставах, відповідно до рішень Дніпропетровської обласної ради, за рахунок коштів обласного бюджету, на замовлення Департаменту капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, за затвердженим проєктом, який передбачав реконструкцію всього першого поверху будівлі. Проєкт пройшов експертизу, був затверджений, а завершення будівництва підтверджене сертифікатом про прийняття об`єкта в експлуатацію від 27 липня 2021 року. На думку відповідача, Дніпропетровська обласна рада, виділивши кошти та погодивши реконструкцію, фактично схвалила проведення відповідних робіт. 
Також відповідач наголошує, що після реконструкції спірні приміщення у попередньому вигляді припинили існування, натомість були створені нові приміщення іншої площі та функціонального призначення, які використовуються як передопераційна, оглядова та технічні приміщення відділення екстреної медичної допомоги. Їх повернення у попередній стан, за твердженням відповідача, є фактично неможливим без руйнування несучих конструкцій будівлі та припинення роботи критично важливого медичного закладу. 
Відповідач звертає увагу, що Комунальне підприємство «Нікопольська міська лікарня № 4» Нікопольської міської ради є критично важливим підприємством, яке в умовах воєнного стану забезпечує надання екстреної медичної допомоги населенню Нікопольського району, що систематично зазнає обстрілів. Спірні приміщення використовуються для надання невідкладної допомоги, а їх вилучення або перебудова негативно вплинуть на функціонування лікарні та створять загрозу життю і здоров`ю людей. 
Крім того, відповідач зазначає, що Обласне комунальне підприємство «Фармація» звернулося з вимогами щодо повернення приміщень лише у 2024 році, тобто через декілька років після завершення реконструкції. Водночас Нікопольська міська рада зверталася до Дніпропетровської обласної ради та Дніпропетровської обласної державної адміністрації з пропозиціями передати спірні приміщення до комунальної власності територіальної громади міста Нікополя, однак це питання не було вирішено через наявність судового спору. 
Також відповідач посилається на практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, зазначаючи, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним та неефективним, оскільки спрямований на виселення з приміщень, які внаслідок реконструкції більше не існують як окремі об`єкти нерухомості. На думку відповідача, навіть у разі задоволення позову таке рішення не може бути виконане та не призведе до відновлення прав позивача, що є самостійною підставою для відмови у позові. У зв`язку з цим відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
15.10.2025 в судовому засіданні у справі № 904/51/25 оголошено перерву до 18.02.2026 на 11:20 год.
29.01.2026 року від відповідача/Комунального підприємства «Нікопольська міська лікарня № 4» Нікопольської міської ради до Центрального апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення, у яких просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року без змін. 
Відповідач зазначає, що реконструкція відділення екстреної медичної допомоги здійснювалася на підставі рішень Дніпропетровської обласної та Нікопольської міської рад про передачу Комунального підприємства «Нікопольська міська лікарня № 4» до комунальної власності територіальної громади міста Нікополя, відповідного проєкту, затвердженого Департаментом капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, позитивного експертного звіту, договорів про співпрацю та підряду, а також сертифіката про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію. За твердженням відповідача, реконструкція проводилася відповідно до державних будівельних норм та на виконання доручення Прем`єр-міністра України щодо створення відділення екстреної медичної допомоги. 
Також відповідач наголошує, що після реконструкції спірні приміщення у попередньому вигляді припинили існування. Приміщення площею 23,0 кв. м були реконструйовані у технічну кімнату та передопераційну, які є складовою сучасного ангіографічного комплексу, а приміщення площею 29,2 кв. м, за твердженням відповідача, взагалі не існують. Новостворені приміщення забезпечують функціонування ангіографічної операційної, оснащеної системою ангіографічної інтервенційної Azurion 5 M20, введеною в експлуатацію у 2025 році та такою, що використовується на підставі відповідної ліцензії і позитивного висновку державної експертизи ядерної та радіаційної безпеки. 
Крім того, відповідач зазначає, що Комунальне підприємство «Нікопольська міська лікарня № 4» Нікопольської міської ради є критично важливим підприємством, яке в умовах воєнного стану забезпечує надання спеціалізованої та високоспеціалізованої медичної допомоги населенню Нікопольського району, а спірні приміщення використовуються для розміщення обладнання, необхідного для порятунку життя пацієнтів. На думку відповідача, задоволення позовних вимог фактично унеможливить функціонування зазначеного медичного обладнання та негативно вплине на діяльність лікарні. 
04.02.2026 від третьої особи 3/Нікопольської міської ради до Центрального апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення.
Нікопольська міська рада зазначила, що у справі №904/2826/15 за позовом ОКП «Фармація» щодо звільнення спірного приміщення площею 23,0 кв. м - рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2016, яке набрало законної сили 03.01.2017, було відмовлено у задоволенні позову та встановлено відсутність у позивача права користування цим майном. На думку третьої особи, зазначене рішення має преюдиційне значення відповідно до ст. 75 ГПК України, а за наявності рішення між тими ж сторонами, щодо того ж предмета і з тих самих підстав провадження підлягає закриттю.
Щодо реконструкції зазначає, що вона була проведена на законних підставах: фінансувалася за рахунок обласного бюджету, здійснювалася за затвердженим проєктом, який отримав позитивний експертний висновок, а завершення робіт підтверджено сертифікатом готовності від 27.07.2021. Вказує, що після реконструкції спірні приміщення №24, 25, 38а та 39 перестали існувати у попередньому вигляді, що підтверджується проєктною документацією та технічними паспортами.
Також наголошує, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки предмет спору фактично відсутній, а реконструйовані об`єкти втратили свої попередні індивідуальні характеристики. Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що вимоги про усунення перешкод або повернення майна не можуть бути задоволені щодо об`єкта нерухомості, який законно реконструйовано та істотно змінено.
Крім того, третя особа вказує на відсутність порушеного права позивача, оскільки останній не довів наявності перешкод у користуванні майном, протиправної поведінки відповідача та існування спірних приміщень у натурі.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області – без змін.
17.02.2026 від третьої особи 2 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення у справі у яких підтримано апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства «Фармація» та повторно наголошено на незаконності реконструкції спірних приміщень. 
Дніпропетровська обласна рада зазначає, що рішеннями обласної ради та актом приймання-передачі від 2 вересня 2020 року спірні приміщення площею 29,2 кв. м та 23,0 кв. м були виключені з переліку майна, переданого до комунальної власності територіальної громади міста Нікополя, залишилися у спільній власності територіальних громад Дніпропетровської області та були закріплені на праві господарського відання за Обласним комунальним підприємством «Фармація». Право оперативного управління лікарні було зареєстроване саме з винятком цих приміщень. 
Третя особа звертає увагу на суперечності у доводах відповідача щодо підготовки проєкту реконструкції, оскільки проєкт було розроблено для Комунального підприємства «Нікопольська міська лікарня № 4» Нікопольської міської ради ще до передачі цього підприємства у комунальну власність міста. Крім того, на момент укладення договору про співпрацю з Департаментом капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації лікарня не була власником або балансоутримувачем спірних приміщень і не мала повноважень укладати договори щодо майна, яке належало Дніпропетровській обласній раді та перебувало у господарському віданні Обласного комунального підприємства «Фармація». 
Дніпропетровська обласна рада також наголошує, що жодного рішення про надання дозволу на реконструкцію спірних приміщень обласною радою не приймалося. Вона не виступала замовником робіт, не погоджувала проєктну документацію та не надавала згоди на проведення реконструкції, а тому, на думку третьої особи, будівельні роботи виконані з порушенням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про архітектурну діяльність» та Порядку надання дозволу на виконання будівельних робіт. 
Крім того, третя особа заперечує доводи Нікопольської міської ради щодо преюдиційності судових рішень, зазначаючи, що судові акти, які стали підставою для відповідних висновків, були скасовані Верховним Судом, тоді як рішення Дніпропетровської обласної ради про закріплення спірних приміщень на праві господарського відання за Обласним комунальним підприємством «Фармація» залишаються чинними. 
Також Дніпропетровська обласна рада вважає безпідставними доводи про неналежний спосіб захисту, посилаючись на практику Верховного Суду щодо негаторних позовів. На думку третьої особи, як власник майна та особа, за якою закріплено право господарського відання, Обласне комунальне підприємство «Фармація» має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним йому майном. У зв`язку з цим третя особа просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року та задовольнити позов у повному обсязі. 
У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Кощеєва І.М. на лікарняному, розгляд справи № 904/51/25, призначений на 18 лютого 2026 року, не відбувся. Відповідну інформацію було оприлюднено 17.02.2026 на офіційному вебсайті Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою суду від 09.03.2026 розгляд апеляційної скарги Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2025 у справі № 904/51/25 призначено у судовому засіданні на 10.06.2026 о 11:20 год.
04.06.2026 від третьої особи 2/Дніпропетровської обласної ради до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу; Дніпропетровська обласна рада у підтримує вимоги Обласного комунального підприємства «Фармація», просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року у справі № 904/51/25 та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
Третя особа зазначає, що право власності територіальної громади на спірні нежитлові приміщення та право господарського відання Обласного комунального підприємства «Фармація» підтверджуються відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому позивач має право вимагати усунення перешкод у користуванні майном шляхом пред`явлення негаторного позову. 
Дніпропетровська обласна рада наголошує, що під час передачі Комунального підприємства «Нікопольська міська лікарня № 4» Нікопольської міської ради до комунальної власності територіальної громади міста Нікополя спірні приміщення площею 29,2 кв. м та 23,0 кв. м не передавалися, а залишилися у спільній власності територіальних громад Дніпропетровської області та були закріплені на праві господарського відання за Обласним комунальним підприємством «Фармація». Незважаючи на це, під час реконструкції їх було включено до проєкту без згоди власника та балансоутримувача. 
Також третя особа зазначає, що Дніпропетровська обласна рада не приймала рішень про надання дозволу на реконструкцію спірних приміщень, не виступала замовником, не погоджувала проєктну документацію та не надавала письмової згоди на проведення будівельних робіт. На думку третьої осби 2, реконструкцію проведено з порушенням вимог Закону України «Про архітектурну діяльність», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Порядку надання дозволу на виконання будівельних робіт. Виділення коштів на реконструкцію лікарні не може вважатися згодою власника на реконструкцію спірних приміщень. 
Крім того, Дніпропетровська обласна рада не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність спірних приміщень після реконструкції. На думку третьої осби 2, технічний паспорт від 2 червня 2021 року підтверджує, що принаймні одне зі спірних приміщень фактично збереглося, а відповідач шляхом зміни нумерації, назв та арифметичних розрахунків безпідставно стверджує про їх припинення. У зв`язку з цим третя особа вважає, що висновки суду першої інстанції та наведена ним судова практика не відповідають обставинам цієї справи. 
У судовому засіданні 10.06.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомив, що його проголошення відбудеться у судовому засіданні 22.07.2026 о 11:40 год.
У судовому засіданні 22.07.2026 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечень, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Відповідно до інформаційної довідки №406537527 від 04.12.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна суд встановив таке.
Будівля міської лікарні №4, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, проспект Трубників, будинок 50 була зареєстрована 15.10.2003 на праві комунальної власності за територіальною громадою міста Нікополя в особі Нікопольської міської ради.
В подальшому 1/97 (розмір частки) у будівлі міської лікарні №4 загальною площею 5.057,2 кв. м, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, проспект Трубників, будинок 50 на праві власності зареєстровано за територіальною громадою сіл, селищ, міст Дніпропетровської області в особі Дніпропетровської обласної ради 20.02.2015. Інша частка (96/97) на праві спільної часткової власності була зареєстрована (23.09.2021) за територіальною громадою міста Нікополя в особі Нікопольської міської ради.
27.02.2015 аптечний пункт на першому поверсі №24, 25 загальною площею 29,2 кв. м, власником якого є територіальна громада сіл, селищ, міст Дніпропетровської області в особі Дніпропетровської обласної ради, на праві господарського віддання зареєстровано за позивачем.
03.07.2018 У літ. А-5 на І поверсі аптечний пункт поз. 38а, 39 загальною площею 23,0 кв. м, власником якого є територіальна громада сіл, селищ, міст Дніпропетровської області в особі Дніпропетровської обласної ради, на праві господарського віддання зареєстровано за позивачем.
Водночас, 13.10.2020 будівля міської лікарні №4 (крім приміщень площею 29,2 кв. м та 23,0 кв. м, розташованих на І-му поверсі) на праві оперативного управління зареєстрована за відповідачем.
Відповідач звернувся до позивача з листом від 13.11.2020 (арк. 12, том 1), у якому просив позивача розглянути можливість перенесення торгівельної площі підрозділу позивача (розташованого в приміщенні стаціонарного корпусу лікарні) до іншого структурного підрозділу лікарні, оскільки відповідно рішення третьої особи-2 третя особа-1 здійснює в рамках проєкту «Реконструкція відділення екстреної медичної допомоги КП «Нікопольська міська лікарня №4» НМР» реконструкцію всіх приміщень, розташованих в приміщенні стаціонарного корпусу лікарні.
У позові позивач визнав факт отримання зазначено листа та тимчасового припинення використання спірних приміщень (арк. 1 зворот, том 1).
В подальшому, позивач звернувся до відповідача з листом від 20.03.2024 (арк. 13, том 1), у якому позивач повідомив відповідача про те, що розглядає можливість відновлення роботи аптечних закладів у спірних приміщеннях та вказав, що при проведенні реконструкції був проігнорований факт приналежності даних приміщень позивачу, що призвело до зміни їх конфігурації та функціонального призначення.
У відповідь на лист позивача відповідач у листі від 17.06.2024 повідомив, що звільнити, відновити попередню конфігурацію та повернути спірні приміщення позивачу не вбачається за можливе з огляду на те, що спірні приміщення необхідні відповідачу для відповідності вимогам ДБН та доручення Прем`єр Міністра України щодо ремонту і приведення відділень екстреної медичної допомоги до уніфікованого зовнішнього вигляду з урахуванням оптимізації маршрутів бригад екстреної медичної допомоги та встановлення необхідного обладнання. 
Також відповідач повідомив, що вживає заходів задля припинення права господарського відання позивача на спірні приміщення та їх передачі до комунальної власності територіальної громади міста Нікополя.
У листі від 08.08.2024 позивач повідомив відповідача, що листом від 28.03.2022 за №354/0/526-22 третя особа-2 заборонила відчужувати майно позивача без згоди начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації. Крім цього, розпорядженням виконуючого обов`язки голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації начальника обласної військової адміністрації від 06.10.2023 №370/0/527-23 підприємство позивача було визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Отже, позивач повідомив відповідача, що за захистом своїх прав звернеться до суду. 
Оскільки сторони не дійшли згоди щодо повернення спірних приміщень позивачу, враховуючи наведені вище обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції встановив, що спірні нежитлові приміщення перебували у господарському віданні позивача, однак у подальшому відповідач провів їх реконструкцію в межах проекту з реорганізації медичного закладу. Внаслідок цього змінилися площа, конфігурація, конструктивні елементи та функціональне призначення цих приміщень, тому вони в первісному вигляді, який вибув із володіння позивача, фактично перестали існувати. 
Суд врахував, що позивач має зареєстроване право господарського відання на спірне майно, однак це право не може бути захищене шляхом виселення відповідача та заборони чинити перешкоди, оскільки такі вимоги стосуються об`єкта, якого в натурі немає. За такого становища задоволення позову призвело б до ухвалення рішення, яке фактично неможливо виконати, що суперечить завданням господарського судочинства та принципу ефективності судового захисту.
Оцінивши обраний позивачем спосіб захисту, суд дійшов висновку, що він не є належним, оскільки не відповідає характеру правопорушення та не здатний реально поновити права позивача. Належним способом захисту в такій ситуації могли б бути зобов`язально-правові вимоги, зокрема про відшкодування збитків або витребування майна з урахуванням його змін, однак позивач таких вимог не заявив. Отже, обраний ним спосіб захисту є неефективним, а тому відповідно до сталої практики Верховного Суду це є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові.
Щодо клопотання відповідача про закриття провадження в частині вимог про виселення з приміщення площею 23 кв. м, суд його відхилив, оскільки у попередній справі №904/2826/15 був інший суб`єктний склад (відповідачем виступало інше приватне підприємство, а нинішній відповідач був лише третьою особою), інші підстави позову, до того ж право господарського відання позивача зареєстроване лише у 2018 році, тобто після ухвалення попереднього рішення. Відтак, відсутні передбачені законом умови для застосування преюдиції або закриття провадження у цій частині.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню через обрання неефективного способу захисту та неможливість реального виконання судового рішення.
Колегія суддів погоджується з даним висновком з огляду на наступне.
Предметом позову є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження нежитловими приміщеннями загальною площею 23,0 кв. м (прим. 38а, 39) та 29,2 кв. м (прим. 24, 25), розташованими на першому поверсі будівлі за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, проспект Трубників, 50, шляхом виселення відповідача з цих приміщень та заборони відповідачеві будь-яким способом перешкоджати позивачеві користуватися та розпоряджатися вказаними приміщеннями.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Право на судовий захист підлягає реалізації лише за наявності сукупності таких умов: існування у позивача порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу, факт його порушення саме відповідачем та відповідність обраного способу судового захисту характеру такого порушення. Відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає можливість задоволення позову.
Спосіб захисту повинен бути ефективним, тобто таким, який забезпечує реальне поновлення порушеного права, відповідає характеру його порушення та усуває наслідки такого порушення. Саме такий підхід неодноразово висловлений Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ефективний засіб юридичного захисту повинен не лише формально існувати, а й забезпечувати припинення порушення або його попередження та відновлення порушеного права. Такі правові висновки викладені, зокрема, у рішеннях у справах «Дорані проти Ірландії», «Кудла проти Польщі» та «Афанасьєв проти України».
Отже, під час вирішення спору суд повинен встановити, чи забезпечить заявлений позивачем спосіб захисту реальне відновлення його порушеного права.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) та не спростовано учасниками справи, спірне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 23 кв. м (прим. 38а, 39) і 29,2 кв. м (прим. 24, 25), які розташовані на першому поверсі в будівлі (літ. А-5) відповідача за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, проспект Трубників, 50 - об`єкти, які перебувають у власності територіальної громади сіл, селищ, міст Дніпропетровської області в особі Дніпропетровської обласної ради (третьої особи-2) і передані в господарське відання позивачу.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що в період після передачі приміщень у господарське відання позивача та до моменту звернення до суду з цим позовом, відповідачем у межах реалізації проєкту «Реконструкція відділення екстреної медичної допомоги КП «Нікопольська міська лікарня №4» НМР» було проведено реконструкцію всіх приміщень стаціонарного корпусу лікарні, в тому числі тих, що є предметом спору. 
За результатами реконструкції, згідно з технічними паспортами станом на 2020– 2021 роки, змінились площа, конфігурація, конструктивні елементи та функціональне призначення спірних приміщень. 
Таким чином, станом на час розгляду спору, спірні приміщення в їх первісному вигляді та межах фактично перестали існувати як окремі об`єкти нерухомості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що об`єкт нерухомого майна, стосовно якого заявлено позовні вимоги, у первісному вигляді фактично не існує.
Відтак задоволення позовної вимоги про виселення відповідача із приміщень, які після проведеної реконструкції втратили свої індивідуально визначені ознаки та змінилися як об`єкт нерухомого майна, не приведе до реального відновлення порушеного права позивача та є фактично неможливим до виконання.
Правильність такого висновку узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 910/14341/22, відповідно до якої застосування будь-якого способу захисту повинно реально поновлювати порушене право, відповідати характеру правопорушення, не суперечити принципам процесуальної економії та не породжувати необхідності нового звернення до суду.
Також Верховний Суд у постановах від 18 вересня 2024 року у справі № 751/1620/23 та від 11 грудня 2024 року у справі № 523/6336/16-ц зазначив, що якщо річ, перебуваючи у чужому володінні, змінила свої індивідуально визначені властивості, застосуванню підлягають зобов`язально-правові способи захисту, оскільки речово-правові способи захисту у такому випадку не можуть забезпечити виконання судового рішення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, а тому відповідно до наведених правових висновків Верховного Суду це є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від інших встановлених обставин справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що реконструкція була проведена без згоди власника майна та без згоди позивача як суб`єкта права господарського відання, колегія суддів відхиляє.
Наведені обставини можуть свідчити про наявність або відсутність порушень містобудівного чи іншого законодавства під час здійснення реконструкції, однак самі по собі не спростовують встановленого судом факту зміни спірного об`єкта нерухомого майна та не доводять ефективності обраного позивачем способу захисту.
Предметом розгляду у даній справі є не законність проведення реконструкції, не законність містобудівної документації та не правомірність виконання будівельних робіт, а можливість захисту порушеного права саме у спосіб, визначений позивачем.
Аналогічно не впливають на правильність висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги щодо порушення вимог Закону України «Про архітектурну діяльність» під час підготовки завдання на проектування, оскільки навіть у разі наявності таких порушень вони не усувають встановленої судом обставини відсутності у первісному вигляді того об`єкта нерухомого майна, стосовно якого заявлено вимоги про виселення відповідача.
Безпідставними є й доводи апелянта про недопустимість технічних паспортів як доказів.
Відповідно до статей 73– 79 Господарського процесуального кодексу України належність, допустимість, достовірність та достатність доказів оцінюються судом у їх сукупності.
Суд першої інстанції не поклав в основу рішення виключно технічні паспорти, а оцінив їх разом з іншими доказами у справі, зокрема матеріалами листування сторін, відомостями про проведення реконструкції, іншими письмовими доказами.
При цьому навіть заперечення позивача щодо окремих відомостей, наведених у технічних паспортах, не спростовують встановленого факту реконструкції та зміни індивідуальних характеристик спірних приміщень.
Посилання апелянта на частину п`яту статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» також не спростовують законності рішення суду.
Наявність державної реєстрації права господарського відання за позивачем підтверджує існування відповідного речового права, однак не спростовує встановленої судом обставини зміни самого об`єкта нерухомості після проведення реконструкції.
Отже, суд першої інстанції не заперечував існування у позивача права господарського відання, а дійшов висновку лише про те, що заявлений спосіб його захисту не є ефективним за встановлених фактичних обставин.
Щодо доводів апеляційної скарги про невинесення судом першої інстанції окремої ухвали відповідно до статті 246 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що винесення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. 
Відповідно до частини першої статті 246 ГПК України, суд, зокрема, може постановити окрему ухвалу у разі виявлення порушень законодавства. Оскільки в межах даної справи судом не встановлено достатніх підстав для застосування цього процесуального інструменту, відсутність окремої ухвали не свідчить про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що вони зводяться переважно до незгоди з оцінкою доказів та правовими висновками суду першої інстанції, однак не спростовують головного висновку місцевого господарського суду про неефективність обраного позивачем способу захисту.
Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, належним чином оцінив наявні у справі докази відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України могли б бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга Обласного комунального підприємства «ФАРМАЦІЯ» є необґрунтованою, наведені у ній доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року у справі № 904/51/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2025 у справі № 904/51/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2025 у справі № 904/51/25 - залишити без змін.
Виплати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова підписана суддями Чус О.В., Дарміним М.О. 12.08.2026, суддею Кощеєв І.М., у зв`язку з перебуванням у відпустці, ____________________

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв