Справа № 465/5583/17 
Провадження 2/465/132/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
03.06.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Величка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Венгринюк О.Р.,
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та володінні майном –

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні та володінні майном. В обґрунтування поданого позову зазначає, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Спірна квартира була придбана позивачем та відповідачкою згідно Договору купівлі - продажу від 17.07.1996 року. Згодом вказана квартира була позивачем особисто відремонтована та реконструйована, тобто приведена у той вигляд, що має зараз.
Згодом, відповідно до договору дарування від 24.02.2009 року, відповідач подарувала позивачу свою 1/2 частину вказаної квартири. Право власності позивачу на 1/2 частину вказаної квартири підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.10.2009 року.
Станом на день пред`явлення даного позову позивачем було подано до Франківського районного суду м. Львова зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому, адже фактично позивач одноосібно є власником вищезазначеної квартири в цілому.
У належній квартирі станом на день пред`явлення позову проживають та зареєстровані відповідачка за даним позовом - ОСОБА_4 , яка є дружиною позивача, та спільні діти - ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . Раніше позивач постійно проживав у належній йому квартирі у м. Львові разом з дружиною та дітьми. Відповідач вирішила розірвати стосунки з позивачем та почала приводити до квартири сторонніх осіб. З цього приводу між ними постійно виникали конфліктні ситуації, які призвели до того, що відповідач фактично вигнала його з квартири, власником якої він є.
Позивач змушений орендувати квартиру в сторонніх осіб, не має можливості проживати у власній квартирі та спілкуватися з дітьми, так як відповідач чинить в цьому перешкоди.
Відповідач поміняла замок у вхідних дверях до квартири, через що він не може потрапити до належної йому квартири АДРЕСА_1 . Крім того, відповідач фактично відібрала в позивача ключі від замку на воротах у паркані, що навкруг будинку, через що позивач не може навіть підійти до помешкання. Водночас у квартирі знаходяться його особисті речі, придбані ним меблі та належна йому побутова техніка.
Крім того, що ОСОБА_4 не дозволяє проживати в квартирі, як стверджує позивач, вона також всіляко перешкоджає спілкуванню з дітьми, настроює дітей проти позивача, користуючись тим, що він проживає окремо та не має можливості пояснити дітям ситуацію, яка склалася. В квартирі періодично проживає сторонній чоловік. Таким чином, відповідач своїми протиправними діями порушує його право на вільне користування приватною власністю.
Як зазначається у позовній заяві, неодноразові намагання позивача вселитися до спірної квартири відповідач відверто ігнорує, втягує в перешкоджання позивачу у володінні квартирою їхніх дітей. У добровільному порядку відповідач питання вселення до належної позивачу квартири навіть не бажає розглядати. Більше того, у провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права на частку в квартирі АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_4 подала до суду з метою не просто позбавити позивача права володіти належним йому майном, а й з метою взагалі позбавити його права власності на половину спірного будинку. 
Відтак, позивач просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення позивача до даної квартири та передачі йому ключів від квартири та від вхідної брами. Окрім того, просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем квартирою АДРЕСА_1 , шляхом заборони відповідачу надавати квартиру у користування стороннім особам без згоди власника квартири, тобто ОСОБА_1 .
Відповідачем подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що будь-якого спору з приводу користування ОСОБА_1 квартирою ніколи не було. Ніколи ніхто не чинив перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 має один екземпляр ключів від даної квартири, який забрав із собою, коли залишив відповідача з дітьми. ОСОБА_1 категорично відмовляється спілкуватись як з відповідачем, так і з дітьми. Крім цього, позивач сам не бажає жити у спірній квартирі. При цьому, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 мав би усвідомити, що він має таке ж право на користування квартирою АДРЕСА_2 , як відповідач право на користування квартирою АДРЕСА_3 у цьому ж будинку. І, на переконання відповідача, сам позивач реально і категорично перешкоджає у користуванні спільною власністю. Відтак, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
На підставі розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова Турчак М.І. № 663/Р від 23.02.2023 року, рішення зборів суддів №1 від 16.01.2023 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали справи передано для розгляду судді Величку О.В.
Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 11.04.2023 року прийнято справу до провадження та призначено справу до розгляду.
Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 06.06.2023 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та володінні майном до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 465/4775/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 29-30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права на частку в квартирі, яка належать на праві спільної часткової власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру і об`єднаною цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про скасування рішень та записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13.10.2025 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та володінні майном.
Відповідно до ухвали судді Франківського районного суду м. Львова від 25.11.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_8 про зупинення провадження у справі від 30.10.2025 року відмовлено.
Надалі ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.02.2026 року підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити. 
Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечила. Зазначила, що у позивача є інше житло, в якому він може проживати. Окрім того, позивач ОСОБА_1 сам не хоче проживати у спірній квартирі. Жодних перешкод у користуванні квартирою позивачу відповідачем не чиниться. Водночас позивачем не наведено жодного доказу, який свідчив би про вчинення відповідачем будь-яких перешкод у користуванні квартирою. За таких обставин представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити.
З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Судом встановлено, що згідно договору дарування частки квартири від 24.02.2009 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Каменцевою М.О. з реєстрацією за №5-265, ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24207831 від 21.10.2009 року, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", ОСОБА_1 є власником 1/2 часки квартири за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі договору дарування №5-265 від 24.02.2009 року, який посвідчений П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою.
Згідно інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №405542196 від 27.11.2024 року, ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_4 .
За змістом ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997, яка згідно зі ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно із ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
За змістом ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно із ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю. Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 353/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати будь-яких усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Такий висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року в справі № 643/180/17.
Крім того, як роз`яснено в пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому, суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст.ст.57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Спір між сторонами виник з приводу користування квартирою, співвласниками якої є позивач та відповідач. При цьому, відповідач заперечує позовні вимоги позивача.
Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на те, що ОСОБА_1 є законним співвласником квартири, яка знаходиться за вказаною адресою. У зв`язку з тим, що відповідач не допускає позивача до вказаної квартири, поміняла замки, позивач не може користуватись даною квартирою, співвласником якої він є.
Надаючи оцінку аргументам сторони позивача, суд вважає такі доводи належним чином обґрунтованими та мотивованими.
Суд звертає увагу відповідача, що Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 року у справі №759/23652/19 (провадження № 61-10953св21) погодився із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог про вселення в квартиру з огляду на те, що саме по собі подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом та заперечення відповідача проти його задоволення свідчить про наявність таких перешкод.
У даному випадку за змістом відзиву на позовну заяву відповідач заперечує щодо позовних вимог ОСОБА_1 в цілому. Також не може залишатися поза увагою суду те, що 20.05.2025 року позивач скерував відповідачу ОСОБА_4 письмову вимогу від 18.05.2025 року про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_2 , про що подав належні докази здійснення такого поштового відправлення. Однак, на вказану вимогу жодної відповіді від відповідача не було отримано. 
А тому, враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановивши, що позивач є співвласником спірного майна (квартири), а діями відповідача, яка заперечує пред`явлений до неї позов та проігнорувала письмову вимогу позивача щодо усунення перешкод в користуванні квартирою, порушується його право власності і законного володіння, суд дійшов переконання, що слід зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 до вказаної квартири та передачі ОСОБА_1 ключів від квартири та від вхідної брами.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем квартирою АДРЕСА_1 , шляхом заборони відповідачу надавати квартиру у користування стороннім особам без згоди власника квартири, тобто ОСОБА_1 , суд зазначає, що вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки право позивача розпоряджатися своєю часткою у квартирі не може бути порушено, а задоволення вимоги про усунення перешкоди у користуванні та вселення позивача у спірну квартиру в даному випадку є достатньою сатисфакцією для позивача як співвласника. Більш того, вказана вимога заявлена на майбутнє, адже в судовому засіданні позивач прямо про це зазначив, вказавши, що бажає запобігти ситуації, при якій відповідач могла б без його згоди передавати квартиру у користування стороннім особам, водночас будь-яких доказів, які б могли свідчити про вчинення таких дій відповідачем або наявність реальної загрози вчинення таких дій з боку ОСОБА_4 позивач не надав. Відповідно, підстав вважати вищевказану позовну вимогу обгрунтованою немає. 
Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.
У даному випадку з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та володінні майном – задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 до вказаної квартири та передачі ОСОБА_1 ключів від квартири та від вхідної брами.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви. 
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 01.07.2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Суддя Величко О.В.