Справа № 214/633/26
2/214/2443/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
18 вересня 2026 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Євтушенка О.І.,
за участю:
секретаря судового засідання – Авдєєва М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу №214/633826 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТзОВ «ФК «ЄАПБ» Какун А.С. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість: за договором позики №8524788 від 30.11.2024 у загальному розмірі 31 636,00 грн., що складається з: заборгованості за основною сумою боргу – 11 380,00 грн., заборгованості за відсотками – 14 256,00 грн.; заборгованості за пенею – 6 000,00 грн.; та судові витрати у виді судового збору в розмірі 3028,00 грн. 
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 30.11.2024 між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за №8524788, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит із зобов`язанням повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в обсязі та у строки, визначені умовами договору. У порушення положень договору та вимог ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач, користуючись коштами, наданими установою, не виконала своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання – не вносила платежі, передбачені умовами договору, на повернення отриманих коштів, сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов договору у відповідача ОСОБА_1 утворилася заборгованість за вищезазначеним договором у загальному розмірі 31 636,00 грн.
При цьому, 17.10.2025 первісний кредитор ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» уклав з ТзОВ «ФК «ЄАзПБ» договів факторингу №17102025, у відповідності до умов яких передав (відступив) на користь ТзОВ «ФК «ЄАзПБ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі й за укладеними з боржником ОСОБА_1 кредитним договором №8524788 від 30.11.2024, у загальному розмірі відступлених вимог - 31 636,00 грн. 
Таким чином, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статусу нового кредитора у зобов`язанні відповідно до ст.512, 514 ЦК України. 
З моменту отримання права вимоги до відповідача за вищезазначеним договором позики нарахування жодних санкцій, процентів на заборгованість не здійснювалось. З огляду на те, що відповідач наявну заборгованість за кредитним договором в добровільному порядку не погашає, тому позивач, будучи дійсним кредитом, вимушений звернутися до суду.
Ухвалою суду від 04 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.
Представник позивача Какун А.С. про свою участь у судовому засіданні не заявила, водночас у прохальній частині позовної заяви, просить здійснити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.4).
Відповідач ОСОБА_1 правом на подання відзиву на позов у межах встановленого процесуального строку не скористалася, будучи достеменно обізнаною про перебування справи на розгляді суду та про зміст заявлених до неї вимог.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також належне повідомлення відповідача та відсутність відзиву у встановлений судом строк, суд вважає можливим ухвалити рішення по справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд доходить висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 30.11.2024 уклала кредитний договір №8524788 з ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 12 000,00 грн. строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 1,0% в день (фіксованою), та яка застосовується в межах кредитування; періодичність платежів – кожні 30 днів; штраф у разі невиконання зобов`язання складає 1 080,00 грн. на 4й день такого невиконання, та 240,00 грн. на день, починаючи з 5го дня невиконання такого зобов`язання. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів кредитодавцем зі свого поточного рахунку на банківський картковий рахунок позичальника з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
При укладенні договору відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту до договору, який містить деталізовану інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Свідченням цьому є наявність у паспорті електронного підпису позичальника у формі одноразового ідентифікатора.
Свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі. Натомість ОСОБА_1 у порушення умов договору, свої зобов`язання не виконала, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість у загальному розмірі 31 636,00 грн., що складається з: заборгованості за основною сумою боргу – 11 380,00 грн., заборгованості за відсотками – 14 256,00 грн.; заборгованості за пенею – 6 000,00 грн.
Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, суд дійшов наступних висновків. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх
Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, – незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.ч.1, 2 ст.1047 ЦК України).
Механізм укладення електронного договору, зокрема вимоги до його підписання сторонами, регулюється Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору). 
З набранням чинності Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 (що набрав чинності 30.09.2015), було встановлено на законодавчому рівні порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі.
Згідно з ч.3, ч.4 та ч.6 ст.11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції укласти договір (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена через надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) в мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, щодо прийняття (акцепту) пропозиції може бути надана шляхом заповнення електронного формуляра заяви або форми прийняття пропозиції, що підписується відповідно до ст.12 цього Закону. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», має правові наслідки, які прирівнюються до наслідків укладення письмового договору (ч.12 ст.11 Закону). 
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний, то моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання усіма сторонами електронного правочину засобу електронного цифрового підпису; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою механічних або інших засобів копіювання) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, наявність електронних підписів одноразовим ідентифікатором з боку позичальника ОСОБА_1 та представника кредитора, суд дійшов висновку, що кредитний договір №8524788 від 30.11.2024 укладений з ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», дійсно укладений сторонами правочину в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідач ОСОБА_1 суду не надала, як і не спростувала факт укладення кредитного договору та його дійсність. 
Крім того, з наданих суду позивачем доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_1 вчинила певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від кредитора – фінансової установи, а саме, зареєструвалась в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надавав таку пропозицію, отримала повідомлення від суб`єкта електронної комерції із одноразовим ідентифікатором, та прийняла пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого кредитором одноразового ідентифікатора.
Жодних умов, які законом визнаються несправедливими до договору внесено не було. Застережень або зауважень з боку позичальника щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору, під час їх підписання, не було подано. Узгоджені сторонами правочину умови не суперечать положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) та затвердженому сторонами графіку платежів. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
У ході судового розгляду також встановлено, що первісний кредитор ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» уклав з ТзОВ «ФК «ЄАПБ» договір факторингу №17102025, у відповідності до умов якого передали (відступили) на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні їм права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за укладеними з відповідачем ОСОБА_1 , а саме: кредитний договір №8524788 від 30.11.2024, у загальному розмірі відступлених вимог – 31 636,00 грн. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.
Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Так, ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» є фінансовими установами, які надають фінансові послуги, що підтверджується відповідними свідоцтвами та виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Враховуючи, що ТзОВ «АВЕНТУС Україна» як первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем ОСОБА_1 у повному обсязі, суд не встановив жодних доказів, які б спростовували ці обставини, а відповідачем не надано відповідних доказів. З огляду на правомірність набуття ТзОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги за зазначеним кредитним договором, суд приходить до висновку про обґрунтованість звернення позивача до суду.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
За приписами ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з розрахунками заборгованості, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №8524788 від 30.11.2024 у загальному розмірі у загальному розмірі 31 636,00 грн., що складається з: заборгованості за основною сумою боргу – 11 380,00 грн., заборгованості за відсотками – 14 256,00 грн.; заборгованості за пенею – 6 000,00 грн.
Після відступлення права вимоги, дійсним кредитором ТзОВ «ФК «ЄАПБ» жодних нарахувань процентів за користування кредитом, штрафних санкцій не проводилось, що слідує з наданих розрахунків заборгованості, а сума відступленого боргу за вищевказаним договором залишилась незмінною. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зазначено, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину: вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, як і презумпція правомірності їх не спростована.
Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 не здійснила повне погашення заборгованості по кредиту ні перед попереднім кредитором, ні перед дійсним після відступлення прав вимоги, та не повернула кредитні кошти протягом строків, обумовлених сторонами при укладенні договору, тим самим допустила істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) та за нарахованими відсотками, які підлягають задоволенню в цій частині.
Що стосується вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по штрафах та пені, за кредитним договором №8524788 від 30.11.2024, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного або надзвичайного стану в Україні, а також протягом 30 днів після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком чи іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Згідно з встановленими обставинами, нараховані неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання або часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Враховуючи, що штрафи та пеня нараховані відповідачу ОСОБА_1 у період дії воєнного стану, введеного в Україні з 24.02.2022 і який діє по теперішній час, суд дійшов висновку, що позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за зазначене прострочення. У зв`язку з цим, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по штрафах та пені за кредитним договором №8524788 від 30.11.2024 у розмірі – 6 000,00 грн., задоволенню не підлягають. 
Встановивши, що позивач не надавав відповідачеві ОСОБА_1 кредитні кошти безпосередньо, а набув права кредитора на підставі цивільно-правового договору та уже за простроченими зобов`язаннями, невиконаними відповідачем, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про доведеність істотного порушення ОСОБА_1 кредитно-договірних зобов`язань, правомірність пред`явлення позовних вимог ТзОВ «ФК «ЄАПБ» як дійсним кредитором, які підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення із відповідача на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» кредитної заборгованості у загальному розмірі 25 636,00 грн., що складається з: заборгованості за основною сумою боргу – 11 380,00 грн., заборгованості за відсотками – 14 256,00 грн.
Приходячи до такого висновку, суд вважає за доцільне зауважити, що, обираючи певний варіант поведінки, позичальник зобов`язаний дбати про те, щоб його юридично значущі дії були економічно обґрунтованими. Його поведінка повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає належне виконання кожного правомірно виниклого зобов`язання. Виходячи з цього, кредитор має право очікувати, що усі зобов`язання позичальника будуть виконані належним чином і своєчасно за звичайних обставин. Доброчесний позичальник має на меті добросовісне виконання своїх зобов`язань, а у разі неможливості їх виконання – надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.
Зважаючи на часткове задоволення позову, суд вважає за доцільне пропорційно розподілити витрати на сплату судового збору відповідно до частини вимог, що були задоволені. Оскільки суд задовольнив 81,04% вимог позивача, сума судового збору, яку позивач має право стягнути з відповідача, складає 2 453,90 грн.
Керуючись ст.ст.4-5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, ст.ст.258-259, 263-265, 274-277, 279, 280-284, 287, 354-355 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за кредитним договором №8524788 від 30.11.2024 у загальному розмірі 25 636,00 грн., що складається з: заборгованості за основною сумою боргу – 11 380,00 грн., заборгованості за відсотками – 14 256,00 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» 2 453,90 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», код ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: 
АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено та підписано без проголошення 18 вересня 2026 року.

Суддя О.І. Євтушенко