ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/10798/24 пров. № А/857/21088/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Мандзія О.П.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року у справі №380/10798/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя у І інстанції – Клименко О.М.,
дата ухвалення рішення – 01.04.2025,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складення повного тексту рішення – не зазначено

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 06 жовтня 2023 року №1973400-2416-1321-UA 46100250000088835, №1973396-2416-1321-UA46100250000088835, №1973393-2416-1321- UA46100250000088835, від 14 лютого 2024 року №0917813-2416-1321- НОМЕР_1 ; стягнути з відповідача судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 січня 2024 року він отримав податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 06 жовтня 2023 року № 1973400-2416-1321-UA46100250000088835, № 1973396-2416-1321-UA46100250000088835 та №1973393-2416-1321-UA46100250000088835 (далі – також оскаржувані/спірні податкові повідомлення-рішення), відповідно до яких йому визначено суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік в розмірі 36336,79 грн, за 2021 рік в розмірі 50358,00 грн, за 2022 рік в розмірі 54554,50 грн. 
Позивач зазначає, що йому до 24 травня 2023 року на праві власності належали такі об`єкти нерухомого майна (нежитлові будівлі загальною площею 839,3 кв.м.) у складі: льоносушарка А-1 загальною площею 781,3 кв.м., склад міндобрив Б-1 загальною площею 58,0 кв.м., піднавіс на сіно В-1, піднавіс на сіно Г-1, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Нежитлові будівлі безпосередньо використовуються для сільськогосподарського товаровиробництва, оскільки позивач займається веденням особистого селянського господарства, вирощує сільськогосподарську продукцію, яку зберігав в належних йому на праві власності нежитлових приміщеннях.
Так, у власності позивача є земельні ділянки сільськогосподарського призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4623081200:06:000:0107, площею 1,43 га; для ведення садівництва, кадастровий номер 4623081200:06:000:0069, площею 0,12 га; для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4623081200:06:000:0067, площею 2,0 га (була у власності позивача до 23 травня 2023 року).
Використання вказаних вище нежитлових будівель саме для зберігання сільськогосподарської продукції та мінеральних добрив підтверджується довідкою виконавчого комітету Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 20 травня 2024 року № 283 про те, що будівлі, описані вище, об`єкти нерухомості є комплексом майна ліквідованого колективного сільськогосподарського підприємства СС «Пролісок» та є будівлями сільськогосподарського призначення і впродовж періоду 2020 - 2023 років використовувалися ОСОБА_1 в сільськогосподарській діяльності для ведення особистого селянського господарства, зберігання власно вирощеної сільськогосподарської продукції. 
Отже, вказані вище об`єкти нерухомого майна не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки є власністю сільськогосподарського товаровиробника та призначені для використання в сільськогосподарській діяльності. 
Тож позивач підсумовує, що контролюючий орган безпідставно нарахував йому суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (об`єкти нежитлової нерухомості), оскільки він є сільськогосподарським виробником, а нежитлові приміщення, які належать йому на праві власності, належать до будівель (споруд), призначених для використання у сільськогосподарській діяльності, а тому на підставі приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) не є об`єктом оподаткування.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Львівській області від 06 жовтня 2023 року №1973400-2416-1321-UA46100250000088835, №1973396-2416-1321-UA46100250000088835, №1973393-2416-1321-UA46100250000088835.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. 
Зокрема апелянт вказує на те, що для користування пільгою зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ОСОБА_1 до винесення податкових повідомлень-рішень повинен був звернутися до податкового органу із заявою та документами, які підтверджують його право на користування зазначеною пільгою. Після розгляду вказаної заяви та у разі наявності законних підстав, під час розрахунку податку на нерухоме майно, до позивача була б застосована ця пільга. Однак згаданим вище правом позивач не скористався.
Крім того, позивачем не надано достатніх та належних доказів, які дали б змогу застосувати податкову пільгу, встановлену підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Під час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Львівській області використало визначені ПК України джерела податкової інформації про об`єкти оподаткування податком на майно, діяло в межах повноважень та у спосіб, визначені ПК України, тому підстави для їх скасування відсутні
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що у спірні періоди нарахування податкових зобов`язань (2020 - 2022 роки) ОСОБА_1 був власником нежитлових будівель загальною площею 839,3 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: льоносушарка А-1 загальною площею 781,3 кв.м., склад міндобрив Б-1 загальною площею 58,0 кв.м., піднавіс на сіно В-1, піднавіс на сіно Г-1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07 березня 2012 року, виданим Бродківською сільською радою, та витягом з Державного реєстру речових прав від 31 травня 2023 року № 334089050.
06 жовтня 2023 року ГУ ДПС у Львівській області винесло податкове повідомлення-рішення №1973400-2416-1321-UA46100250000088835, яким визначило позивачу суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (адреса нежитлової будівлі: АДРЕСА_1 , площа: 839,30 кв.м.) у розмірі 36336,79 грн за податковий період 2020 року. 
06 жовтня 2023 року ГУ ДПС у Львівській області винесло податкове повідомлення-рішення №1973396-2416-1321-UA46100250000088835, яким визначило позивачу суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (адреса нежитлової будівлі: АДРЕСА_1 , площа: 839,30 кв.м.) у розмірі 50358,00 грн за податковий період 2021 року.
06 жовтня 2023 року ГУ ДПС у Львівській області винесло податкове повідомлення-рішення № 1973393-2416-1321-UA46100250000088835, яким визначило позивачу суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (адреса нежитлової будівлі: АДРЕСА_1 , площа: 839,30 кв.м.) у розмірі 54554,50 грн за податковий період 2022 року.
Позивач, уважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області протиправними та такими, що їх належить скасувати, звернувся з цим позовом до суду.
Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Львівській області від 06 жовтня 2023 року №1973400-2416-1321-UA46100250000088835, №1973396-2416-1321-UA46100250000088835, №1973393-2416-1321-UA46100250000088835, якими позивачу визначено суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податкові періоди 2020 - 2022 років.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що належні позивачу на праві власності у спірні періоди нежитлові будівлі загальною площею 839,3 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме льоносушарка А-1 загальною площею 781,3 кв.м., склад міндобрив Б-1 загальною площею 58,0 кв.м., піднавіс на сіно В-1, піднавіс на сіно Г-1 не були об`єктами оподаткування відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Проте, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції такими, що суперечать обставинам справи з огляду на наступне.
Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.
Згідно з пунктом 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (пункт 15.1 статті 15 ПК України).
Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з підпунктами 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до вказаного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Згідно з підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Системний аналіз викладених вище норм права дозволяє колегії суддів стверджувати, що застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою), друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.
Таким чином, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування згідно підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу.
Положення ст. 15 ПК України згідно якого, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають , одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 як фізична особа та платник податку є власником об`єктів нерухомого майна щодо якого було нараховано спірні податкові зобов`язання.
Однак, позивачем до матеріалів справи не надано доказів, що підтверджують безпосередній статус як фізичної особи сільськогосподарським товаровиробником, а також не долучено докази, що підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 як фізичною особою платником податків сільськогосподарської діяльності.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ведення особистого селянського господарства саме по собі є підставою для визнання особи сільськогосподарським товаровиробником у розумінні пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (ПКУ).
Натомість, згідно з п. 14.1.235 ст. 14 ПКУ, сільськогосподарський товаровиробник - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка здійснює виробництво сільськогосподарської продукції та/або її переробку і провадить господарську діяльність з її реалізації.
Таким чином, статус фізичної особи, як сільськогосподарського товаровиробника є неможливим у разі, якщо така особа не має статусу фізичної особи-підприємця та не провадить реалізацію продукції в межах господарської діяльності.
У постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21 Верховний Суд зазначив, що для звільнення об`єктів нерухомості від оподаткування, особа має довести саме здійснення господарської діяльності, а не просто факт вирощування сільськогосподарської продукції для особистих потреб.
Суд визнав підтвердженими обставини здійснення сільськогосподарської діяльності лише на підставі: свідоцтва про право власності на нерухоме майно; витягу з реєстру речових прав; довідки органу місцевого самоврядування щодо ведення ОСГ. 
Однак, жоден із цих документів не підтверджує здійснення господарської діяльності, зокрема реалізації продукції, обліку доходів, придбання матеріальних ресурсів, сплати податків, або ведення бухгалтерського/податкового обліку, як це передбачено для платників податків.
Вирощування продукції для власних потреб не є господарською діяльністю відповідно до п. 14.1.36 ПКУ.
Позивач не зареєстрований як фізична особа – підприємець, що унеможливлює визнання його платником податків – суб`єктом господарювання в частині звільнення від податку на нерухоме майно за нормами, застосовними лише до платників, які провадять фінансово-господарську діяльність. 
Звільнення від сплати податку на нерухоме майно застосовується виключно до об`єктів, що використовуються в господарській діяльності, яка підтверджується обліковими або реєстраційними документами платника податків. 
Звільнення від оподаткування об`єктів нежитлової нерухомості можливе лише у випадку: якщо ці об`єкти використовуються в господарській діяльності; належать сільськогосподарському товаровиробнику, якого зареєстровано як платника податку відповідної категорії.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18.
Таким чином, колегія судів зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено, чи об`єкти нерухомості справді використовувалися виключно у сільськогосподарських цілях, що є обов`язковою умовою для звільнення за пп. «ж» пп. 266.2.2 ПКУ. 
З урахуванням наведеним вище обставин справи та норм чинного законодавства, апеляційний суд висновує, що позовні вимоги задоволення не підлягають.
Вказані вище обставини є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області – задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року у справі №380/10798/24 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська