КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/3180/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Савонюка М.Я., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:

До Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (надалі – відповідач), у якій просить суд:
- визнати протиправними рішення від 20.04.2026 №103550011627 Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву на призначити пенсії за віком ОСОБА_1 з врахуванням до страхового стажу період роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 , з 01.09.1980 по 08.07.1985, з 30.09.1985 по 17.10.1985, з 10.11.1986 по 16.09.1998, та період ведення підприємницької діяльності з 11.02.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2009, з 01.04.2011 по 31.10.2015, з 01.05.2016 по 03.07.2016.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.04.2026 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Вказану заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та прийнято рішення № 103550011627 від 20.04.2026, яким у призначенні йому пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Вказує, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи: з 01.09.1980 по 08.07.1985, з 30.09.1985 по 17.10.1985, з 10.11.1986 по 16.09.1998 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , адже не може нести відповідальності за правильність заповнення трудової книжки роботодавцем. Крім цього, зарахуванню до загального страхового стажу підлягають періоди ведення ним підприємницької діяльності з 11.02.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2009, з 01.04.2011 по 31.10.2015, з 01.05.2016 по 03.07.2016.
Вважає рішення відповідача протиправним, оскільки ним до пенсійного органу були надані всі необхідні документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком. 
З цих з цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обгрунтування заперечень зазначив, що заява позивача була розглянута Головним управлінням за принципом екстериторіальності. За результатами розгляду заяви та доданих документів було прийнято рішення №103550011627 від 20.04.2026 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком у зв`язку з відсутністю достатнього страхового стажу.
За доданими документами позивача до страхового стажу не зараховано періоди роботи:
- згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_1 від 26.02.1985): з 01.09.1980 по 08.07.1985, оскільки період навчання перетинається з трудовою діяльністю. Для зарахування до страхового стажу вищезазначеного періоду необхідно надати уточнюючі довідки, видані за місцем навчання на підставі первинних документів про періоди та форму навчання; з 30.09.1982 по 01.07.1983, оскільки в записі про прийняття особи на роботу відсутня назва підприємства; з 15.08.1985 по 17.10.1985, адже відсутній підпис посадової особи та печатка, яка завіряє запис про звільнення; з 10.11.1986 по 16.09.1998, так як в записі про прийняття на роботу назва установи не відповідає назві установи на печатці, якою завізовано запис про звільнення. Для зарахування до страхового стажу даних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки, видані за місцем роботи (правонаступником, у разі ліквідації - архівним відділом) на підставі первинних документів із зазначенням реорганізації. 
- здійснення підприємницької діяльності з 11.02.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутні дані про систему оподаткування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України; з 01.01.2004 по 31.12.2009, з 01.04.2011 по 31.10.2015 та з 01.05.2016 по 03.07.2016, оскільки відсутня сплата внесків згідно даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вважає, що оскільки позивачем не надано усіх належних документів для підтвердження його страхового стажу, право позивача на призначення пенсії за віком відсутнє.
З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Будь-яких заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.
22.05.2026 ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження), витребувано у відповідача докази по справі.

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.
13.04.2026 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 46).
Вказану заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та рішенням №103550011627 від 20.04.2026 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача визначено в 12 років 6 місяців 26 днів (а.с. 25). 
До страхового стажу не зараховано періоди роботи:
- згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_1 від 26.02.1985): з 01.09.1980 по 08.07.1985, оскільки період навчання перетинається з трудовою діяльністю. Для зарахування до страхового стажу вищезазначеного періоду необхідно надати уточнюючі довідки, видані за місцем навчання на підставі первинних документів про періоди та форму навчання; з 30.09.1982 по 01.07.1983, оскільки в записі про прийняття особи на роботу відсутня назва підприємства; з 15.08.1985 по 17.10.1985, адже відсутній підпис посадової особи та печатка, яка завіряє запис про звільнення; з 10.11.1986 по 16.09.1998, так як в записі про прийняття на роботу назва установи не відповідає назві установи на печатці, якою завізовано запис про звільнення. Для зарахування до страхового стажу даних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки, видані за місцем роботи (правонаступником, у разі ліквідації - архівним відділом) на підставі первинних документів із зазначенням реорганізації. 
- здійснення підприємницької діяльності з 11.02.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутні дані про систему оподаткування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України; з 01.01.2004 по 31.12.2009, з 01.04.2011 по 31.10.2015 та з 01.05.2016 по 03.07.2016, оскільки відсутня сплата внесків згідно даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до записів у трудовій книжці від 26.02.1985 серії НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 11зв.), встановлено що 16.10.1981 на підставі наказу №109 п/с від 13.10.1981 ОСОБА_1 прийнято на роботу до Сумського автотранспортного підприємства №18021 контролером на 0,5 окладу; 03.05.1982 звільнений з роботи за власним бажанням (наказ №38 п/с від 03.05.1982); 
- 30.09.1982 на підставі наказу №97 п/с від 30.09.1982 прийнятий на роботу контролером на 0,5 окладу до Сумського автотранспортного підприємства; 01.07.1983 звільнений з роботи на підставі статті 38 КЗпП УРСР за власним бажанням (наказ №71 п/с від 01.07.1983 );
- наказом №22 від 16.08.1985 позивача 15.08.1985 прийнято на роботу до середньої школи №25 вчителем фізики; 17.10.1985 на підставі наказу №394 від 17.10.1985 звільнено з роботи у зв`язку з призивом на військову службу;
- 10.11.1986 на підставі наказу №412-к від 05.11.1986 ОСОБА_1 прийнято на роботу вчителем фізики до школи №25; 16.09.1998 звільнено з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин (наказ №73-к від 15.09.1998);
- 31.08.2000 наказом №277-к від 01.09.2000 прийнятий на роботу до шахти «Ніканор-Нова» чорноробочим із повним робочим днем під землею; звільнений з роботи 27.02.2001 за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (наказ №179-к від 26.03.2001).
Згідно відомостей, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5, за період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 11.02.2002 по 31.12.2003, а також з 01.01.2004 по 31.12.2009 відомості про нарахування доходу, сплату страхових внесків та зарахування страхового стажу позивачу відсутні.
За 2011 рік у Реєстрі застрахованих осіб відображено сплату страхових внесків та зарахування страхового стажу лише за січень, лютий та березень 2011 року. У період з квітня 2011 року та до листопада 2015 року, а також за травень та червень 2016 року відомості про нарахований дохід та сплату страхових внесків також відсутні (а.с. 22зв.-24).
Згідно диплому НОМЕР_2 від 08.07.1985 ОСОБА_1 у період з 1980 по 1985 роках навчався в Сумському державного педагогічному інституті Імені А.С. Макаренка, закінчив повний курс за спеціальністю «фізика та математика» з присвоєнням кваліфікації вчителя математики та фізики і звання вчителя середньої школи (а.с. 21зв.) 
Архівною довідкою Сумського державного педагогічного університету Імені А. С. Макаренка №981 від 28.04.2026 підтверджено, що ОСОБА_1 з 01.09.1980 був зарахований студентом 1 курсу денного відділення фізико-математичного факультету, спеціальність «Фізика і математика», Сумського державного педагогічного інституту імені А.С. Макаренка. На основі рішення ДЕК денного відділення фізико-математичного факультету, спеціальність «Фізика і математика», ОСОБА_1 присвоєна кваліфікація вчителя фізики і математики, звання вчителя середньої школи та виданий диплом НОМЕР_2 від 08.07.1985. Академічна відпустка за період навчання не надавалась (а.с. 22). 

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV.
Статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Положеннями статті 9 Закону №1058-ІV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років. Частиною другою вказаної статті визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років.
Відповідно до пункту 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Згідно зі статтею 62 Закону "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Надання інших додаткових документів, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або у ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
У постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії. 
Як встановлено судом, до загального страхового стажу позивача відповідачем не зараховано періоди навчання та роботи з 01.09.1980 по 08.07.1985 згідно записів у трудовій книжці від 26.02.1985 серії НОМЕР_1 , оскільки період навчання перетинається з трудовою діяльністю.
Відповідно до пункту “д” частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку №637, встановлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. 
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів. 
Зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 вбачається, що у період з 01.09.1980 по 08.07.1985 позивач навчався в Сумському державному педагогічному інституті Імені А.С. Макаренка. Запис внесено на підставі диплому НОМЕР_2 від 08.07.1985.
Записи у трудовій книжці позивача, що підтверджують період його навчання зроблені без будь-яких виправлень чи неточностей, наявний підпис уповноваженої особи та печатка навчального закладу. 
Період навчання позивача в Сумському державному педагогічному інституті Імені А.С. Макаренка підтверджується також дипломом НОМЕР_2 від 08.07.1985, згідно якого той закінчив повний курс за спеціальністю «фізика та математика» з присвоєнням кваліфікації вчителя математики та фізики і звання вчителя середньої школи.
У архівній довідці Сумського державного педагогічного університету Імені А. С. Макаренка №981 від 28.04.2026 підтверджено, що ОСОБА_1 з 01.09.1980 був зарахований студентом 1 курсу денного відділення фізико-математичного факультету, спеціальність «Фізика і математика», Сумського державного педагогічного інституту імені А.С.Макаренка. Академічна відпустка за період навчання не надавалась.
Отже, з вказаних диплому та довідки можна визначити всі дані для встановлення періоду навчання позивача, форму такого навчання (денна) для зарахування до трудового стажу.
З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що факт навчання позивача у період з 01.09.1985 по 08.07.1985 підтверджується належними і допустимими доказами. 
Доводи відповідача про неможливість зарахування до страхового стажу позивача у періоду навчання з 01.09.1980 по 30.06.1985 з огляду на наявність у трудовій книжці записів про його роботу в окремі проміжки цього періоду суд вважає необґрунтованими.
Так, записи у трудовій книжці НОМЕР_1 свідчать, що під час навчання в Сумському державному педагогічному інституті Імені А.С. Макаренка ОСОБА_1 працював з 16.10.1981 по 03.05.1982 та з 30.09.1982 по 01.07.1983 на умовах неповного робочого дня.
Сам по собі факт працевлаштування під час навчання, зокрема на умовах неповного робочого дня, не спростовує факту навчання та не свідчить про припинення чи переривання освітнього процесу. Відповідачем не надано доказів відрахування позивача з навчального закладу, переведення його на іншу форму навчання чи наявності інших обставин, які унеможливлювали б зарахування відповідного періоду до страхового стажу.
Отже, поєднання позивачем навчання з роботою на умовах неповного робочого дня не є самостійною підставою для неврахування періоду навчання. При цьому періоди роботи, які збігаються з періодом навчання, не можуть зараховуватися до страхового стажу повторно, а відповідні періоди підлягають врахуванню лише один раз за найбільш сприятливою для позивача підставою.
Водночас, як встановлено судом, до загального страхового стажу позивача, у тому числі не зараховано період роботи з 30.09.1982 по 01.07.1983, оскільки в записі у трудовій книжці про прийняття особи на роботу відсутня назва підприємства.
Так, трудова книжка містить записи про період роботи з 30.09.1982 по 01.07.1983 із зазначенням номерів та дат наказів про призначення та звільнення.
Записи про роботу є чіткими і не містять жодних виправлень, закреслень, чи неточностей, завірені відбиткою печатки Сумського автотранспортного підприємства.
Наявність у трудовій книжці печатки роботодавця та інших обов`язкових записів, свідчить про те, що ці записи були здійснені роботодавцем та можуть бути зараховані до страхового стажу. 
Стосовно зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 30.09.1985 по 17.10.1985, з 10.11.1986 по 16.09.1998 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , суд зазначає таке.
У спірний період з 30.09.1985 по 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі – Інструкція №162).
Так, відповідно до пункту 1.1. Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. 
Усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи проводяться акуратно, пір`яною чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору (п. 2.3 Інструкції №162).
Відповідно до пункту 2.9 Інструкції №162 у розділах Відомості про роботу, Відомості про нагородження, Відомості про заохочення трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.
У графі 3 розділу Відомості про роботу у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком в графі 1 ставиться порядковий номер запису, у графі 2 зазначається дата прийому на роботу. У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу (п. 2.13 Інструкції №162).
Згідно із пунктом 2.26 Інструкції №162 запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 – дата звільнення; у графі 3 – причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дату та номер.
У разі звільнення робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції №162). 
Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок Про трудові книжки робітників і службовців від 06.09.1973 №656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок врегульований положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, зареєстрованої в МЮУ 17.08.93 за №110 (далі — Інструкція №58).
Відповідно до пункту 1.1. Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. 
За змістом пункту 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). 
Згідно із пунктами 2.27 – 2.28 Інструкції №58 запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. У разі переведення з одного підприємства на інше за погодженням між керівниками підприємств у графі 3 записується посилання на погодження: "Звільнений у зв`язку з переведенням на роботу в таке-то підприємство, п.5 ст.36 КЗпП України".
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, зокрема, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників" (п. 1.5 Інструкції №58).
Знову ж таки, згідно пункту 4 постанови №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Як встановлено судом, до загального страхового стажу позивача, зокрема не зараховано періоди роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 з 30.09.1985 по 17.10.1985 у зв`язку з відсутністю підпису посадової особи та печатки, яка завіряє запис про звільнення та періоди з 10.11.1986 по 16.09.1998, оскільки в записі про прийняття на роботу назва установи не відповідає назві установи на печатці, якою завізовано запис про звільнення.
Суд критично ставиться до зазначеного твердження пенсійного органу, оскільки обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган).
Разом із тим, суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Сам по собі допущений роботодавцем недолік у записі про звільнення не спростовує факту перебування позивача в трудових відносинах і не може покладати на працівника негативні наслідки у вигляді втрати страхового стажу. 
Так, трудова книжка НОМЕР_1 містить записи про те, що позивач у період з 15.08.1985 по 17.10.1985 працював у середній школі №25 вчителем фізики із зазначенням номерів та дат наказів про прийняття та звільнення.
Зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назву установи, записи про роботу є чіткими і не містять жодних виправлень чи неточностей. При цьому, перед записом про звільнення наявний підпис директора.
Відтак, суд вважає, що факт роботи позивача вчителем фізики у середній школі №25 з 15.08.1985 по 17.10.1985 підтверджується записом в трудовій книжці в повному обсязі.
Також, згідно наступного запису №8 вбачається, що позивача 10.11.1986 знову було прийнято вчителем фізики у середню школу №25 після проходження строкової служби в армії та звільнено 16.09.1998. Тобто спірні періоди роботи стосуються його трудової діяльності однієї і тієї ж установи, назва якої була змінена.
Записи у трудовій книжці про звільнення з роботи та на наступне прийняття на роботу у середню школу №25 є хронологічно послідовними.
Суд зазначає, що обов`язок відображення перейменування установи та своєчасної заміни печатки покладається на роботодавця, а не на працівника. Тому відсутність запису у трудовій книжці про перейменування установи роботодавця є недоліком організації кадрового діловодства роботодавця і не може бути підставою для позбавлення позивача права на врахування до страхового стажу фактично відпрацьованого періоду.
Наявність у трудовій книжці усіх обов`язкових записів, свідчить про те, що ці записи були здійснені роботодавцем, однак з певним порушенням законодавства.
Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису законодавством не передбачено. Недоліки, наявні в трудовій книжці позивача, не залежали та не залежать від його волевиявлення, а отже, й не можуть впливати на його право на пенсійне забезпечення.
Отже, розбіжність у найменуванні установи та у печатці, якої завірено запис про звільнення на переконання суду не спростовують факту роботи позивача у період з 10.11.1986 по 16.09.1998, а відтак такий період підлягає зарахуванню до загального страхового стажу. 
Суд також вважає за необхідне наголосити, що згідно приписів частини третьої статті 44 Закону №1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Отже, відповідач, маючи сумніви щодо підтвердження факту наявності у позивача необхідного страхового стажу, враховуючи конкретні обставини цієї справи, мав право на звернення до підприємства, в якому працювала остання, із вимогою про надання необхідних додаткових документів, здійснення відповідної перевірки достовірності поданих відомостей та умов праці, передбачених законодавством для визначення права на пенсію, проте доказів вчинення таких дій суб`єктом владних повноважень у ході судового розгляду надано не було.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав. 
Суд також звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області протиправно не було зараховано до страхового стажу період навчання та роботи позивача з 01.09.1980 по 08.07.1985, з 15.08.1985 по 17.10.1985, з 10.11.1986 по 16.09.1998 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , у зв`язку із чим рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 20.04.2026 №103550011627 - є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно неврахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності з 11.02.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2009, з 01.04.2011 по 31.10.2015, з 01.05.2016 по 03.07.2016, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії за віком включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування або фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Пунктом 4 Порядку №637 визначено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тобто, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску), а для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Порядок №22-1). 
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року N 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:
- з 01.01.1998 по 31.12.2003 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків;
- з 01.01.2004 по 31.12.2017 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Матеріалами справи підтверджується, що позивач був зареєстрований як фізична особа — підприємець. Водночас сам факт державної реєстрації підприємницької діяльності після 01.07.2000 не є достатньою підставою для автоматичного зарахування всього періоду такої реєстрації до страхового стажу. Визначальним є встановлення факту сплати за відповідні місяці страхових внесків або єдиного внеску. 
Дослідивши наявні у матеріалах справи індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, суд установив, що за 2002– 2009 роки дані про нарахований дохід, сплату страхових внесків та зарахування відповідних місяців до страхового стажу відсутні. Позивачем також не надано квитанцій, платіжних доручень, довідок податкового органу чи Пенсійного фонду України або інших належних доказів, які б підтверджували сплату страхових внесків за цей період. 
Дослідивши індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, суд установив, що за 2002– 2009 роки дані про нарахований дохід, сплату страхових внесків та зарахування відповідних місяців до страхового стажу відсутні. Позивачем також не надано квитанцій, платіжних доручень, довідок податкового органу чи Пенсійного фонду України або інших належних доказів, які б підтверджували сплату страхових внесків за цей період.
Щодо періоду з 11.02.2002 по 31.12.2003 суд окремо зазначає про відсутність у матеріалах справи відомостей про застосування ОСОБА_1 спрощеної системи оподаткування або фіксованого податку. Крім цього, за цей період відсутні докази на підтвердження сплати страхових внесків.
За січень, лютий та березень 2011 року страхувальником зазначено самого позивача за кодом, який відповідає його реєстраційному номеру облікової картки платника податків. За кожний з цих місяців відображено дохід у сумі 941,00 грн, позначку про сплату внесків та відповідно 31, 28 та 31 день страхового стажу. Отже, внески за січень–березень 2011 року були сплачені позивачем саме у зв`язку з здійсненням підприємницької діяльності, однак такий період не є спірним та зарахований пенсійним органом до страхового стажу.
Починаючи з 01.04.2011 і по 31.10.2015 в індивідуальних відомостях відсутні суми доходу, відмітки про сплату внесків та страховий стаж, тому правові підстави для зарахування вказаного періоду до страхового стажу відсутні.
За 2016 рік індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 підтверджують наявність у позивача страхового стажу за січень–квітень 2016 року. Водночас за травень та липень 2016 року відомості про нарахований дохід, сплату страхових внесків та зарахування страхового стажу відсутні. Починаючи з липня 2016 року в Реєстрі застрахованих осіб знову відображено дохід та 29 днів страхового стажу у зв`язку з працевлаштуванням.
За таких обставин підстави для зарахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 01.05.2016 по 03.07.2016 відсутні, а отже і задоволення позову в цій частині.
Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб?єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Суд зауважує, що зарахування спірних періодів роботи згідно записів у трудовій книжці позивача до страхового стажу є можливим за наслідками розгляду відповідної заяви про призначення чи перерахунок пенсії, що є повноваженнями пенсійного органу, тому ураховуючи викладені у цьому рішенні висновки суду та встановлені судом обставини, з метою забезпечення повного, належного і ефективного захисту прав позивача і реального їх поновлення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.04.2026 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 08.07.1985 та період роботи з 15.08.1985 по 17.10.1985, з 10.11.1986 по 16.09.1998.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.
Таким чином, рішення відповідача не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушує права та законні інтереси позивача.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі — КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На виконання цих вимог відповідач належних і достатніх доказів, які б підтверджували правомірність його рішення не надав, натомість з матеріалів справи вбачається порушення прав позивача.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України). 
Оскільки позов задоволено частково, суд стягує на користь позивача судовий збір у сумі 665,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241 — 246, 255, 295 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії — задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 20.04.2026 №103550011627.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.04.2026 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 08.07.1985 та періоди роботи з 15.08.1985 по 17.10.1985, з 10.11.1986 по 16.09.1998.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ: 20632802, вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 20 липня 2026 року.
Повне найменування учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ: 20632802, вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009).

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК