Справа № 127/5805/26
Провадження № 2/127/1615/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 року | місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Сичука М.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 513934-КС-003 про надання кредиту від 10 січня 2025 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 січня 2025 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 513934-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями та з використанням одноразового ідентифікатора.
Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 9 000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та строки, визначені договором.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав належним чином, перерахувавши відповідачу кредитні кошти на банківську картку, реквізити якої були зазначені відповідачем під час оформлення кредиту.
За твердженням позивача, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати передбачених договором платежів належним чином не виконав, у зв`язку з чим здійснив лише часткову оплату за договором у загальному розмірі 3 360,00 грн.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 07 січня 2026 року заборгованість відповідача за договором № 513934-КС-003 від 10 січня 2025 року становить 22 110,00 грн, з яких 9 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 8 820,00 грн - сума прострочених платежів по процентах; 3 420,00 грн - сума заборгованості за відсотками відповідно до статті 625 ЦК України; 870,00 грн - сума прострочених платежів за комісією; штрафи - 0,00 грн.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором № 513934-КС-003 про надання кредиту від 10 січня 2025 року в розмірі 22 110,00 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, у змішаній формі.
Вказаною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу та відповідачу - строки для подання відповіді на відзив та заперечень відповідно.
На виконання ухвали суду АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надіслало до суду відповідь, у якій повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 та відкрито відповідний банківський рахунок.
До відповіді банку додано виписку про рух коштів за вказаним картковим рахунком за період з 10 січня 2025 року по 02 травня 2025 року.
Згідно з наданою банком випискою, 10 січня 2025 року за картковим рахунком відповідача проводилися операції із зарахування та списання коштів, зокрема 10 січня 2025 року о 10 год. 07 хв. 31 сек. відображено зарахування коштів у сумі 9 000,00 грн. Надалі за рахунком здійснювалися видаткові операції, а також операції із зарахування коштів.
Відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направив.
Відповідно до положень частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом установлено, що 10 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 513934-КС-003 про надання кредиту.
Згідно з умовами зазначеного договору позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 9 000,00 грн, а відповідач - повернути кредит та сплатити проценти і платежі, передбачені договором.
Із матеріалів справи вбачається, що договір укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями та його підписання відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора UA-1729, направленого на номер телефону НОМЕР_3 , зазначений відповідачем під час оформлення кредиту.
Відповідно до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або зафіксований на електронних носіях інформації.
Згідно з частиною другою статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, такий договір вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) та її прийняття (акцепту), а моментом підписання електронного правочину може бути, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
У справі наявні оферта № 513934-КС-003 від 10.01.2025 року, акцепт зазначеної оферти, договір про надання кредиту, паспорт споживчого кредиту, анкетні дані відповідача, візуальна послідовність дій клієнта щодо укладення договору та інші документи, які в сукупності підтверджують послідовність дій сторін при укладенні електронного правочину.
При цьому суд бере до уваги, що відповідачем здійснювалася часткова оплата за договором у загальному розмірі 3 360,00 грн, що також підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.
Зазначені обставини у сукупності підтверджують факт виникнення між сторонами договірних правовідносин та отримання відповідачем кредитних коштів.
Такий висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду щодо можливості укладення кредитного договору в електронній формі та його підписання одноразовим ідентифікатором, зокрема викладеним у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Крім того, відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом установлено, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» виконало свій обов`язок щодо надання кредиту, надавши відповідачу кредит у розмірі 9 000,00 грн.
Натомість відповідач належним чином свої договірні зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 07 січня 2026 року позивач визначив заборгованість за договором у загальному розмірі 22 110,00 грн, з яких 9 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 820,00 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 420,00 грн - сума, визначена позивачем як заборгованість за відсотками відповідно до статті 625 ЦК України, 870,00 грн - заборгованість за комісією.
Оцінюючи вимогу про стягнення 9 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 8 820,00 грн процентів за користування кредитом, суд виходить із такого.
За умовами договору кредит був наданий у сумі 9 000,00 грн, а процентна ставка за користування кредитом визначена сторонами як фіксована та становить 1 процент за кожен день користування кредитом.
Пунктом 2 договору передбачено нарахування процентів на залишок заборгованості за кредитом за період фактичного користування кредитом, з урахуванням умов договору.
Позивач зазначає, що проценти за користування кредитом нараховувалися лише протягом строку кредитування та після його закінчення не нараховувалися.
Надані суду розрахунок заборгованості та довідка про стан заборгованості містять відповідні дані щодо розміру заборгованості.
Відповідачем доказів погашення основної суми кредиту в повному обсязі або спростування нарахованої заборгованості за процентами суду не надано.
З огляду на наведене суд вважає доведеними вимоги позивача в частині стягнення 9 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 8 820,00 грн процентів за користування кредитом.
Водночас суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги про стягнення 3 420,00 грн, заявлених позивачем як відсотки відповідно до статті 625 ЦК України.
Так, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом із тим пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено спеціальне правове регулювання наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань за договорами позики, кредитними договорами, у тому числі договорами про споживчий кредит, на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Зокрема, позичальник у цей період звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання такого грошового зобов`язання.
Верховний Суд у постанові Пленуму від 07 лютого 2025 року № 6 звернув увагу на те, що зазначена спеціальна норма поширюється, зокрема, на кредитні договори та договори про споживчий кредит, а її правовим наслідком є звільнення позичальника від відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, у визначений законом період. 
Договір № 513934-КС-003 укладений 10 січня 2025 року, тобто після введення в Україні воєнного стану, а заявлена позивачем заборгованість за статтею 625 ЦК України визначена станом на 07 січня 2026 року.
Отже, заявлена до стягнення сума 3 420,00 грн як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання нарахована за період, на який поширюються положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
За таких обставин правові підстави для стягнення з відповідача 3 420,00 грн відповідно до частини другої статті 625 ЦК України відсутні, у зв`язку з чим у цій частині позову слід відмовити.
При цьому суд звертає увагу, що наведений висновок не стосується процентів за користування кредитом, передбачених статтею 1054 ЦК України та безпосередньо умовами договору протягом погодженого сторонами строку кредитування. Проценти за користування кредитом та відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання є різними за своєю правовою природою платежами.
Щодо вимоги про стягнення 870,00 грн комісії суд зазначає наступне.
Позивач обґрунтовує правомірність стягнення комісії положеннями договору, графіка платежів та Правил надання кредиту, посилаючись, зокрема, на статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Разом із тим саме по собі передбачення певного платежу у тексті кредитного договору та включення його до графіка платежів не є достатньою правовою підставою для його стягнення без встановлення правової природи такого платежу та його відповідності імперативним нормам законодавства про захист прав споживачів фінансових послуг.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, проценти, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника, за наявності таких послуг.
Водночас положення цього Закону не можуть тлумачитися як безумовне надання кредитодавцю права встановлювати будь-яку комісію незалежно від змісту та характеру послуги, за яку вона справляється.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 дійшла висновку щодо нікчемності умов договору про споживчий кредит, якими встановлено оплату за надання споживачу інформації про стан кредитної заборгованості, яку він має право отримувати безоплатно. Велика Палата при цьому виходила з необхідності розмежування платних послуг кредитодавця та інформації, яку кредитодавець зобов`язаний надавати споживачу безоплатно. 
Таким чином, посилання позивача на сам факт погодження сторонами комісії та на положення статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» не звільняє його від обов`язку довести правову та фактичну підставу для її стягнення.
Зі змісту поданих матеріалів убачається, що позивач визначив 870,00 грн як «прострочені платежі за комісією», однак належним чином не конкретизував, за яку саме окрему додаткову чи супутню послугу кредитодавця справляється цей платіж, у чому полягає така послуга, коли та в якому обсязі вона була фактично надана відповідачу.
Саме лише посилання на наявність відповідної умови у договорі та графіку платежів не доводить, що зазначений платіж є оплатою самостійної послуги, а не складовою плати за надання чи користування кредитом.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено належної правової та фактичної підстави для стягнення з відповідача 870,00 грн комісії, у зв`язку з чим у цій частині позовних вимог також слід відмовити.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 17 820,00 грн, яка складається з: 9 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 820,00 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.
У стягненні 3 420,00 грн, заявлених як проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, та 870,00 грн комісії слід відмовити.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до статті 89 ЦПК України.
З урахуванням установлених обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором № 513934-КС-003 про надання кредиту від 10 січня 2025 року підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із положень статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених та відхилених позовних вимог. 
Як встановлено судом, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заявлено на загальну суму 22 110,00 грн, з яких судом задоволено вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом у загальному розмірі 17 820,00 грн.
Таким чином, розмір задоволених позовних вимог становить 80,60 % від заявленої ціни позову.
Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку, що витрати позивача зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі: 2 662,40 грн ? 80,60 % = 2 145,29 грн.
Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 145,29 грн.
Керуючись ст.12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 211, 223, 263,265, 285,289 ЦПК України, ст. 11, 16, 215, 216, 509, 525, 526, 530, 546, 610, 625, 629, 638, 639, 1052, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд

ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором № 513934-КС-003 про надання кредиту від 10 січня 2025 року у загальному розмірі 17820 (сімнадцять тисяч вісімсот двадцять) гривень 00 копійок, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 9 000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок; заборгованості за процентами за користування кредитом 8 820 (вісім тисяч вісімсот двадцять) гривень 00 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 145 (дві тисячі сто сорок п`ять) гривень 29 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, код ЄДРПОУ 41084239.
Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду виготовлений 19.08.2026.

Суддя: