Справа № 576/1562/26
Провадження № 2/576/839/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2026 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Сапона О.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 06 листопада 2007 року по 04 жовтня 2024 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу за спільні кошти ними було набуто нерухоме майно – будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою. На даний момент вони з відповідачем не дійшли згоди про порядок поділу вказаного нерухомого майна.
За таких обставин позивач просить суд поділити вказане вище спільне майно подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 його частину. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним по справі судові витрати.
Ухвалою суду від 08 липня 2026 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу позивачем була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу судом був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач відсутня за зареєстрованою у встановленому порядку адресою проживання. Відзив на позов не подала.
У відповідності до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 
Безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено, що з 06 листопада 2007 року по 04 жовтня 2024 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2011 відповідач ОСОБА_2 набула право власності на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою. Тобто, вказане майно було придбано в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. 
Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
А відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У відповідності до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Так як право власності на спірне майно відповідач ОСОБА_2 набула у період шлюбу з позивачем, то, відповідно до вимог вищевказаних Законів, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача та визнати за ним право власності на 1/2 частину нерухомого майно – будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.
Частиною другою статті 176 ЦПК України передбачено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
Відповідно до п. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, за позовну заяву про поділ майна при розірванні шлюбу законом також установлено ставку у розмірі 1 відсотка ціни позову з відповідними мінімальним та максимальним обмеженнями.
Як установлено судом, загальна вартість майна, щодо якого заявлено вимогу про поділ, становить 883 400 грн.
Разом із тим, предметом заявленої позивачем вимоги є не визнання за ним права власності на все зазначене майно, а визнання за ним права власності на 1/2 частину цього майна.
Отже, вартість майна, право власності на яке просить визнати за ним позивач, становить: 883 400 грн. х 1/2 = 441 700 грн.
Таким чином, саме 441 700 грн. є ціною заявленої позивачем майнової вимоги, виходячи з якої підлягає визначенню належний до сплати судовий збір.
Сума судового збору, яка підлягала сплаті при зверненні до суду, становить: 441 700 грн х 1 % = 4 417 грн.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 8 834 грн., тобто, у більшому розмірі, ніж передбачено законом для заявленої ним майнової вимоги.
Отже, 4 417 грн. є належною сумою судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені стороною, на користь якої ухвалено рішення, покладаються на іншу сторону у випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, понесені ним витрати зі сплати належного судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
При цьому відшкодуванню підлягає саме та сума судового збору, яка відповідно до закону підлягала сплаті за подання заявленої позовної вимоги, тобто, 4 417 грн., а не фактично сплачена понад встановлений законом розмір сума у 8 834 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 417 грн.
Щодо решти сплаченої позивачем суми судового збору у розмірі 4 417 грн, яка є надміру сплаченою, питання її повернення з Державного бюджету України вирішується у порядку, передбаченому статтею 7 Закону України «Про судовий збір», за наявності передбачених законом підстав та відповідної заяви платника.
Отже, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача усієї фактично сплаченої ним суми судового збору у розмірі 8 834 грн суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 141, 178, 247, 274-279, 263-265 ЦПК України, суд - 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , проживаючим по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними господарським, побутовими будівлями та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрованої як ВПО по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору в сумі 4 417 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Глухівського міськрайонного суду О.В.Сапон