ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/3348/25 Головуючий суддя І інстанції Чайка І. В.
Провадження № 22-ц/818/2894/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: позики, кредиту, банківського вкладу, з них

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2026 року          м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Бабки Світлани Анатоліївни на рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 19 січня 2026 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій з урахуванням уточнень, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.07.2018 року в загальному розмірі 391 289,51 грн., а також судові витрати.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03.07.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір б/н, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, та сплатити проценти. В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 своє зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 10.11.2025 року ОСОБА_1 має заборгованість в загальному розмірі 391 289,51 грн., а саме: 380 707,23 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10 582,28 грн. – заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Слобідського районного суду м.Харкова від 19 січня 2026 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» суму заборгованості за договором № б/н від 03.07.2018 року в загальному розмірі 391 289,51 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 807,41 грн., а всього 396 096 (триста дев`яносто шість тисяч дев`яносто шість) грн. 92 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Бабка С.А. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступні аргументи. 
Помилковим є висновок суду першої інстанції щодо неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором від 03.07.2018. 
Так, відповідачем 03.01.2026 здійсненні щомісячний платіж у розмірі 10 000,00 грн. мінімального платежу від суми заборгованості та сплачено проценти згідно з випискою по рахунку доданою до апеляційної скарги, які не були поданні для дослідження як докази до суду першої інстанції одночасно із поданням позовної заяви у цій справі з огляду на дату його формування, яка передувала винесенню судового рішення. 
Надані документи містять інформацію щодо предмета доказування. Без дослідження цих матеріалів неможливо повно, об`єктивно і всебічно з`ясувати обставини справи та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. 
Тобто, суд помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.07.2018 року в загальному розмірі 391 289,51 грн. 
Крім того, має місце порушення норм матеріального права в частині умов та строків повернення заборгованості за кредитним договором. 
Так, згідно з ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що Банк звернувся до суду з позовом про стягнення вже фактично наявної простроченої заборгованості (строк внесення щомісячних мінімальних платежів за кредитною карткою Відповідачем уже було пропущений), а не у зв`язку з достроковим розірванням договору за ініціативою банку. 
Згідно з усталеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, у спорах щодо кредитних карток, неотримання боржником попередження не є перешкодою для судового захисту порушеного права банку, якщо факт тривалого невиконання зобов`язання є очевидним, а сам позов у суді є вищою формою попередження боржника про необхідність добровільного повернення коштів.
Станом на 01.01.2026 року борг Відповідача складав 391289,51 грн (що повністю відповідає сумі задоволеного позову). 
Оплата 10000,00 грн. становить лише близько 2,5% від загального розміру заборгованості. Цей платіж свідчить виключно про часткове визнання Відповідачем боргу, а не про належне виконання зобов`язання.
Наявність добровільного часткового платежу під час судового розгляду є підставою для врахування цієї суми на стадії виконавчого провадження (шляхом зменшення суми до стягнення виконавцем у порядку ст. 431, 432 ЦПК України), а не для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції про стягнення тіла кредиту та відсотків у повному обсязі.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги суд своє рішення мотивував тими, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання та порушив умови договору, укладеного 03.07.2018 між ним і банком, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором, в розмірі 391289,51 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Судом встановлено, що відповідач 03.07.2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Згідно вказаної заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку ( Далі –Умов) складає між відповідачем та Банком кредитний договір.
Згідно наданого розрахунку заборгованості, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за умовами кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 станом на 10.11.2025 року має заборгованість в загальному розмірі 391 289,51 грн., а саме: 380 707,23 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10 582,28 грн. – заборгованість за простроченими відсотками. 
На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, копії заяв відповідача про приєднання до Умов та Правил надання послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт.
Також, відповідно до виписки по рахунку за договором від 03.07.2018 № б/н за період з 03.07.2018 по 18.04.2025 вбачається, що відповідач користувався наданими грошовими коштами.
В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є 
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Відповідно виписка за рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі N 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі N 456/3643/17 (провадження N 61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі N 760/7792/14-ц (провадження N 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі N 278/2177/15-ц (провадження N 61-22158св19).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» 03.07.2018 року. 
Надалі, у межах ст. 634 ЦК України, умови надання банківських послуг оновлювалися шляхом підписання Анкет-заяв від 15.06.2020 р. та від 17.01.2024 р., а також відповідних Додаткових угод. Підписом під Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Паспортом споживчого кредиту від 15.06.2020 року.
Відповідач беззастережно погодив відсоткову ставку у розмірі 37,2% річних для преміальних карток (MasterCard World Elite). Зміни до Умов та Правил затверджені уповноваженим органом Банку (Витяг з Протоколу засідання Правління № 18 від 08.05.2018 р.). Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 1054 ЦК України, умови договору є обов`язковими. Факт користування коштами підтверджується випискою за період з 03.07.2018 р. по 18.04.2025 р. (загальний обсяг витрат відповідача склав 4596422,51 грн.).
Таким чином, виписка з карткового рахунку, додана до позовної заяви, є належним та допустимим доказом, що підтверджує розмір заборгованості за тілом кредиту, а також доказом існування між сторонами кредитних правовідносин, ураховуючи факт користування позичальником кредитними коштами, часткового повернення отриманих коштів у кредит.
Відповідач за весь час користування кредитними коштами, здійснюючи погашення заборгованості по кредиту не був позбавлений права висловити свою незгоду з умовами кредитування, в т.ч. щодо процентної ставки та відмовитись від користування кредитними коштами.
Відповідач не спростував доказів отримання кредитних карток та здійснення платіжних операцій по рахунку.
Щодо посилання відповідача на неврахування здійсненого ним 03.01.2026 року платежу на погашення кредиту у розмірі 10000 грн колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 05 грудня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з заявою про зменшення розміру позовних вимог до 391289,51 грн, надавши до заяви розрахунок заборгованості станом 10 листопада 2025 року.
19 січня 2026 року було постановлено рішення по справі.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звертався до суду першої інстанції з копією квитанції для врахування платежу під час розгляду справи судом першої інстанції.
У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження №61-13405св18).
Надаючи відповідний доказ суду апеляційної інстанції без попереднього його надання для оцінки судом першої інстанції, апелянт поважність причин неподання до суду першої інстанції вказаного доказу не зазначає, в той же час колегія суддів зауважує, що цивільне процесуальне судочинство здійснюється, зокрема, на основі принципів змагальності та диспозитивності, що знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом або витребування відповідних доказів у сторін, які в силу вимог процесуального закону повинні самостійно довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, зокрема шляхом подання відповідних доказів, в той час як суд тільки оцінює надані сторонами матеріали.
Таким чином, враховуючи ненаведення апелянтом поважності причин неподання відповідного доказу до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 367 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бабки Світлани Анатоліївни залишити без задоволення.
Рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 19 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 10 липня 2026 року.

Головуючий         В.Б. Яцина.

Судді колегії        Ю.М. Мальований. 

О.Ю.Тичкова.