Справа № 507/455/26
Провадження № 2/507/378/2026
Номер рядка звіту 67
РІШЕННЯ      
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
"31" серпня 2026 р. селище Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Дюдюна О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Демовської Д.І.,
представника позивача - адвоката Білинського В.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Любашівка Подільського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ковергу Г.В., звернувся до суду із позовною заявою про встановлення факту постійного спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його сестра ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Любашівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 414 від 03.11.2020 року. Після її смерті відкрилася спадщина. Заповіт ОСОБА_4 не складала, спадкоємці першої черги відсутні, а до спадкоємців другої черги належать її брати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
За життя ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як заявник був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Разом із тим, в останні роки життя спадкодавця вони фактично проживали разом за вказаними адресами, оскільки ОСОБА_4 за станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду.
Заявник вказує, що вони зі спадкодавцем проживали разом, вели спільне господарство, а після її смерті саме він займався організацією та оплатою поховання, поминального обіду і встановлення пам`ятника. На підтвердження факту спільного проживання ним надано акт обстеження від 02.11.2020 року, складений комісією депутатів Зеленогірської сільської ради, довідку старости № 586 від 13.09.2021 року.
Зазначає, що 27.04.2021 року ОСОБА_3 звернулася до Любашівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу № 140/2021. 15.09.2021 року позивач та ОСОБА_2 звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Листом від 15.09.2021 року № 1152/02-14 державний нотаріус рекомендувала ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом для подальшого отримання свідоцтва на право на спадщину. 
ОСОБА_2 із заявами, позовами до суду щодо встановлення факту прийняття спадщини, поновлення строку для прийняття спадщини не звертався.
Позивач також посилається на те, що раніше звертався до суду з вимогою про встановлення факту прийняття спадщини. Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 16.01.2026 року у цивільній справі № 507/1209/25 у задоволенні позову було відмовлено з мотивів обрання неналежного способу захисту. У зв`язку з цим заявник звернувся до суду із вимогою саме про встановлення факту його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, який має юридичне значення для оформлення спадкових прав.
До складу спадщини входять житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 на праві приватної власності, а також земельні ділянки площею 2,08 га., кадастровий номер 5123381400:01:005:0150, та площею 3,26 га., які належали спадкодавцю на підставі свідоцтв про право на спадщину.
На підставі викладеного позивач просив суд встановити факт його постійного проживання разом із ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, пояснень, заяв чи клопотань до суду не надав.
Представник позивача - адвокат Білинський В.А., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Додав, що позивач у 2021 році звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини оскільки вважав, що прийняв спадщину після померлої ОСОБА_4 так як до дня її смерті і на момент смерті проживав разом з нею. Факт проживання зі спадкодавцем підтверджується актом працівників селищної ради. Крім того позивач із померлою були нерозлучні, позивач здійснював за нею догляд, оскільки остання його потребувала. 
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, поштою направив на адресу суду заяву, в якій виклав свою позицію з приводу позовних вимог позивача та вказав, що вимоги ОСОБА_1 визнає, оскільки останній доглядав за покійною ОСОБА_4 , разом з нею проживав, вони мали спільний побут, спільні гроші, разом вели господарство. Позивач за власні кошти похоронив ОСОБА_4 та зробив поминальний обід. За станом здоров`я в судове засідання з`явитися не може (а.с.131).
Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання та оголошенням на сайті Любашівського районного суду Одеської області, в судове засідання не з`явилася, будь - яких заяв та клопотань до суду не подала (а.с.123).
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 09 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 34).
Ухвалою від 01 травня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 60).
Ухвалою від 01 травня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про виклик у судове засідання свідків (а.с.61).
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Любашівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис про смерть 424 від 03.11.2020 року (а.с. 27).
Згідно із записом у погосподарській книзі № 06, за особовим рахунком № НОМЕР_2 виданим Гвоздавським старостинським округом Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області №602 від 16.09.2021 року, ОСОБА_4 є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 10).
Право власності ОСОБА_4 на житловий будинок розташований в с. Гвоздавка Друга Любашівського району Одеської області підтверджується відомостями з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 31).
Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 листопада 2007 року підтверджується, що після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем усієї частки майна була його дружина ОСОБА_4 . Свідоцтво видане державним нотаріусом Любашівської державної нотаріальної контори, спадкова справа № 168/2007. (а.с. 25).
Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.2010 року, виданого державним нотаріусом Котюжинською Л.Д., вбачається, що після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , його дочка ОСОБА_4 успадкувала, з урахуванням відмови від часток ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , земельну ділянку площею 2,08 га., кадастровий номер 5123381400:01:005:0150, на території Гвоздавської сільської ради, право на яку посвідчено державним актом ОД №068715 від 04.03.2004 року. Спадкова справа №281/2009, реєстровий № 739. (а.с. 26).
Із копії свідоцтв про народження видно, що ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_4 (а.с. 23-24).
Актом обстеження матеріально-побутових умов від 02 листопада 2020 року, жителя АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , складеного комісією у складі депутата Зеленогірської селищної ради В.І. Калкатіна та соціального працівника Зеленогірської селищної ради Гвоздавського старостинського округу Олексійчук Наталі Сергіївни встановлено, що ОСОБА_1 проживав за адресою АДРЕСА_1 разом із сестрою ОСОБА_4 , здійснював за нею постійний догляд та вів спільне господарство до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 7).
Згідно довідки Гвоздавського старостинського округу № 1 Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області № 55 від 17 березня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обробляє земельну ділянку площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).
Листом КНП «Любашівський Центр первинної медико-санітарної допомоги Любашівської селищної ради» вих. № 259 від 19.09.2024 року, адресованим адвокату Коверзі Ганні Володимирівні, повідомлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживала в с. Гвоздавка Друга Подільського району Одеської області та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку у лікаря загальної практики сімейної медицини с. Гвоздавка Друга. До листа додано копію виписки з амбулаторної карти хворої. (а.с. 32, 9, 11).
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до нотаріуса 15 вересня 2021 року із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Листом державного нотаріуса Любашівської районної державної нотаріальної контори Котюжинської Л.Д. від 15.09.2021 року № 1152/02-14 повідомлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про порядок прийняття спадщини після смерті їх сестри ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У листі зазначено, що останнім місцем реєстрації ОСОБА_7 була адреса: АДРЕСА_1 . Нотаріус роз`яснив, що спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, а спадкоємець, який не проживав постійно зі спадкодавцем, повинен подати заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку. Також роз`яснено можливість визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини за наявності поважної причини пропуску строку. (а.с. 19). 
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).
Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.
Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За положеннями ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника та коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Отже, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
При цьому, за змістом вищенаведених норм для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Суд повинен встановити, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті; чи проживав разом із спадкодавцем до його смерті позивач; характер та період його проживання із спадкодавцем; чи було це місце постійним місцем його проживання або тимчасовим.
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
У постанові від 28.04.2021 у справі №204/2707/19, Верховний Суд зазначив, що для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем, проживання має бути фактичним.
Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації.
В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №303/1816/17 місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.
Разом з тим, відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами, відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що останні роки як до так і на час відкриття спадщини він постійно проживав із спадкодавцем ОСОБА_4 за адресами: АДРЕСА_2 (місце реєстрації його проживання) або АДРЕСА_1 (місце реєстрації проживання спадкодавця), то саме на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження таких обставин.
Разом з тим, в ході судового розгляду таких обставин встановлено не було, оскільки суду на їх підтвердження жодних належних та допустимих доказів надано не було.
На підтвердження своїх доводів, позивачем, як доказ постійного проживання разом зі спадкодавцем надано до суду:
- акт обстеження матеріально-побутових умов жителя АДРЕСА_1 ОСОБА_1 від 02 листопада 2020 року, складений за участі депутата Зеленогірської селищної ради Калкатіна В.І., та соціального працівника Зеленогірської селищної ради Гвоздавського старостинського округу Олексійчук Н.С., згідно якого ОСОБА_1 проживав в АДРЕСА_1 разом з сестрою ОСОБА_4 , здійснював за нею постійний догляд, вели спільне господарство до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
Суд критично оцінює вказаний акт обстеження житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки з якого саме часу ОСОБА_1 постійно проживав у ньому не зазначено, сусіди за місцем проживання спадкодавця не опитувалися і свідками в акті не виступали.
Щодо здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за спадкодавцем ОСОБА_4 , як зазначено у вказаному акті, то суд зазначає, що наявні в матеріалах справи виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 із зазначенням захворювань та станом здоров`я останньої (а.с.9,11), не підтверджують потребу у постійному догляді померлої.
До матеріалів справи не долучено жодного належного і допустимого доказу, що позивач опікувався станом її здоров`я і доглядав її, за життя сестри сплачував комунальні платежі за адресою відкриття спадщини, вів із спадкодавцем спільне господарство, купував ліки тощо. Надання позивачем спадкодавцю допомоги при житті та організація її поховання не свідчить про його постійне проживання разом із нею.
Також, матеріали справи не містять доказів, що за місцем проживання спадкодавця: АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 обслуговувався в медичному закладі, отримував поштову кореспонденцію, сплачував житлово-комунальні послуги тощо, а так само і спадкодавця за місцем проживання (реєстрації) позивача, щоб свідчило про його постійне місце проживання разом зі спадкодавцем.
Крім того у позовній заяві позивач як на доказ постійного проживання разом зі спадкодавцем вказує на довідку старости Гвоздавського старостинського округу Зеленогірської селищної ради № 586 від 13 вересня 2021 року, яка у матеріалах справи відсутня і в судовому засіданні не досліджувалася, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості надати їй правову оцінку.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що її сім`я понад 25 років підтримує дружні стосунки із сім`єю ОСОБА_1 , а її син ОСОБА_9 та онука ОСОБА_1 ОСОБА_10 разом займалися в одному класі студії вокалу та танців. За її поясненнями, після смерті чоловіка ОСОБА_11 ОСОБА_12 почав частіше її відвідувати, допомагати по господарству, займатися городом, урожаєм, дровами та ремонтними роботами. В останні роки життя ОСОБА_7 саме ОСОБА_12 був єдиним, хто її доглядав, при цьому вони проживали разом.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 знає з 1977 року. ОСОБА_1 часто приїздив до своєї сестри ОСОБА_4 та проживав разом з нею, часто ОСОБА_4 їздила до ОСОБА_1 і знаходилася у нього. За місцем проживання ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 тримав господарство, крім того у всьому допомагав їй.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що являється племінником позивача та відповідачів. Позивач ОСОБА_1 постійно знаходився з померлою ОСОБА_4 . Крім того померла часто їздила до позивача та знаходилася у нього. ОСОБА_3 знає, останній раз бачив її у 2006 році. На даний час на скільки йому відомо вона проживає у доньки в Іспанії. ОСОБА_2 теж знає, декілька разів він приїздив до своєї померлої сестри. Вказав, що саме позивач ОСОБА_1 здійснював догляд за померлою сестрою, допомагав їй по господарству, здійснював ремонти та постійно знаходився з нею.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що покійна ОСОБА_4 являлася жінкою брата його батька. Тільки позивач ОСОБА_1 спілкувався з покійною сестрою, допомагав їй, доглядав за нею та часто проживав за її місцем реєстрації, а вона за його.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що позивач часто приїздив до ОСОБА_4 , яка являлася йому сестрою в с. Гвоздавка Друга. Часто вона їздила до нього на тривалий час в с. Нерубайське. Позивач у всьому допомавав покійній сестрі, а також разом з нею за її місцем проживання займалися господарством.
Суд оцінивши надані свідками пояснення вважає, що вони підтверджують характер стосунків позивача та спадкодавця, однак не підтверджують саме факту постійного спільного проживання ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_4 до дня смерті та на момент її смерті.
Крім того суд надає оцінку позиції відповідача ОСОБА_2 , згідно якої вимоги ОСОБА_1 він визнає, оскільки останній доглядав за покійною ОСОБА_4 , разом з нею проживав, вони мали спільний побут, спільні гроші, разом вели господарство та позивач за власні кошти похоронив ОСОБА_4 та зробив поминальний обід, та вважає, що вона не підтверджується дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами. 
В матеріалах цивільної справи наявна нотаріально посвідчена заява ОСОБА_16 - ОСОБА_17 від 17 червня 2025 року згідно якої вбачається, що їй відомо про судовий спір щодо спадщини після смерті ОСОБА_4 . Заявниця зазначила, що її сім`я підтримує дружні стосунки із сім`єю ОСОБА_1 понад 25 років та неодноразово разом із ними приїжджала до с. Гвоздавка Друга до ОСОБА_4 . За її поясненнями, після смерті чоловіка ОСОБА_18 , ОСОБА_5 у 2007 році, стан здоров`я ОСОБА_7 погіршився, після чого ОСОБА_1 почав частіше її відвідувати та допомагати по господарству. Він займався посадкою, прополюванням та збиранням урожаю на городі й у саду, косінням трави, заготівлею продуктів для домашніх тварин, дров на зиму, ремонтом паркану, ремонтом даху сараю та поточним ремонтом житлового будинку. Зазначила, що в останні роки життя ОСОБА_4 , у зв`язку з її хворобливим станом, ОСОБА_1 був єдиним, хто за нею доглядав, а ведення всього господарства фактично здійснювалося ним. Зі слів ОСОБА_7 їй також було відомо, що у 2017 році сестра ОСОБА_19 виїхала до Іспанії до своєї доньки ОСОБА_20 та її чоловіка ОСОБА_21 , після чого до ОСОБА_7 не приїжджала. Заявниця також вказала, що наприкінці 2020 року ОСОБА_7 госпіталізували, а її брат ОСОБА_1 шукав і купував необхідні ліки та привозив їх до лікарні. Після смерті ОСОБА_7 всі турботи, пов`язані з її смертю, взяв на себе ОСОБА_1 . Заявниця також зазначила, що він встановив пам`ятник на могилі сестри та відремонтував пам`ятник на могилі її чоловіка ОСОБА_22 .(а.с. 14).
Крім того наявна заява ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка зазначила, що є онукою ОСОБА_24 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , та рідного брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 та був чоловіком ОСОБА_4 . ОСОБА_7 вона називала «тіткою ОСОБА_25 ». З дитинства до повноліття ОСОБА_26 разом із сім`єю відвідувала ОСОБА_7 в с. Гвоздавка Друга. Під час таких зустрічей у неї гостював її рідний брат ОСОБА_1 із сім`єю. ОСОБА_23 також пояснила,що після смерті її двоюрідного діда ОСОБА_5 чоловіка ОСОБА_4 почала хворіти та її брат, ОСОБА_1 , майже, замінив їй подружжя у домашньому господарстві, займався городом, вражаєм,дровами, будь-якими ремонтними роботами. В останні роки її життя брат ОСОБА_27 був єдиний, хто доглядав та підтримував її, оскільки жили вони разом, а вона майже не пересувалась та була лежача. Крім ОСОБА_1 та його сім`ї, інших близьких родичів ОСОБА_28 не бачила. Вона також зазначила, що ОСОБА_7 мала ще брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та сестру ОСОБА_3 , 1942 року народження, яка з 2017 року проживала в Іспанії. (а.с. 17).
Однак суд не бере до уваги вказані пояснення осіб, оскільки як свідки у належний процесуальний спосіб вони в судовому засіданні допитанні не були.
Аналізуючи подані позивачем та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , її житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не являвся постійним місцем проживання ОСОБА_1 . В судовому засіданні позивачем не доведено факту і постійного проживання спадкодавця за адресою реєстрації позивача, а саме: АДРЕСА_2 . Інших доказів суду надано не було.
Таким чином, оскільки позивачем не доведено факт його постійного спільного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а так саме факт постійного спільного проживання спадкодавця разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_2 , в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265,268,354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту постійного спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 03.09.2026 року.

Суддя:        Дюдюн О.В.