СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року м. Харків Справа № 922/1966/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Сгара Е.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І.
при секретарі судового засідання Ламановій А.В.
за участю представників сторін:
від прокуратури: Горгуль Н.В. – посвідчення №072883 від 01.03.2023
від позивача: не з`явився
від відповідача: Мица Ю.І. – ордер серія АХ №1329530 від 12.06.2026
розглянувши апеляційну скаргу Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, м.Харків (вх.1321Х)
на ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.06.2026 (повний текст складено 05.06.2026) у справі №922/1966/26 (суддя Шатерніков М.І.)
за позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, м.Харків в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Відпочинок-Естет", м.Харків
про витребування земельних ділянок

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.06.2026 у справі №922/1966/26 у задоволенні заяви Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову відмовлено.
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.06.2026 по справі №922/1966/26 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржником зазначено наступне:
- умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення;
- у разі задоволення позовних вимог відповідач у справі – ТОВ «Відпочинок-Естет» втрачає право власності на спірне майно, водночас своєчасне невжиття заходів забезпечення може призвести до відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що в свою унеможливить у подальшому виконання рішення суду. Водночас, без встановлення обмежень на час розгляду справи фактичний власник спірного нерухомого майна ТОВ «Відпочинок-Естет» може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд в будь-який час;
- у мережі інтернет у 2021 році розміщувались оголошення щодо продажу безоплатно отриманої ОК «ЖБК «Відпочинок» земельної ділянки за більш ніж 5 млн доларів та додано відповідні докази, які судом першої інстанції не взято до уваги. Також зазначено, що з моменту надання у власність земельної ділянки ОК «ЖБК «Відпочинок», вже здійснено її поділ на 5 земельних ділянок та передачу у власність іншій юридичній особі – ТОВ «Відпочинок- Естет», яка відповідно до установчих документів створена з метою одержання прибутку;
- ТОВ «Відпочинок-Естет» знаючи про наявність судового спору, з метою утруднення у майбутньому виконання судового рішення, свідомо може здійснювати дії щодо розпорядження спірним майном та як власник може ініціювати питання щодо зміни призначення та виду його функціонального використання, що у подальшому призведе до необхідності скасування відповідних рішень, шляхом звернення до суду з іншими позовними заявами.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.06.2026 у справі №922/1966/26: відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова на ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.06.2026 по справі №922/1966/26; призначено справу до розгляду на "23" липня 2026 р. о 12:55 годині.
На адресу Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Відпочинок-Естет" надійшли письмові пояснення, якими відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін з підстав, викладених у поясненнях.
Крім того, на адресу Східного апеляційного господарського суду від прокурора надійшла заява про залишення без розгляду пояснень відповідача.
Прокурор в судовому засіданні 23.07.2026 наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Позивач в судове засідання 23.07.2026 не з`явився.
Відповідач в судовому засіданні 23.07.2026 заперечив проти вимог апеляційної скарги, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та такою, що підлягає залишенню без змін.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова звернулась до Господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Відпочинок-Естет" про витребування:
-земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:12:001:0052, площею 2.6225 га по пров. Буковому, 3 у м. Харкові на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243);
-земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:12:001:0053, площею 2.2028 га по пров. Буковому, 3 у м. Харкові на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243);
-земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:12:001:0054, площею 1.8334 га по пров. Буковому, 3 у м. Харкові на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243);
-земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:12:001:0055, площею 2.319 га по пров. Буковому, 3 у м. Харкові на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243);
-земельної ділянки з кадастровим номером 6310136300:12:001:0056, площею 2.0569 га по пров. Буковому, 3 у м. Харкові на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243).
Разом з позовною заявою прокурором було подано до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд накласти арешт шляхом заборони відчуження на земельні ділянки з кадастровими номерами:
-6310136300:12:001:0052, площею 2.6225 га по пров. Буковому, 3 у м. Харкові, право власності на яку зареєстровано за Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок" (код 12 ЄДРПОУ 40826118);
-6310136300:12:001:0053, площею 2.2028 га по пров. Буковому, 3 у м. Харкові, право власності на яку зареєстровано за Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок" (код ЄДРПОУ 40826118);
-6310136300:12:001:0054, площею 1.8334 га по пров. Буковому, 3 у м. Харкові, право власності на яку зареєстровано за Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок" (код ЄДРПОУ 40826118);
-6310136300:12:001:0055, площею 2.319 га по пров. Буковому, 3 у м. Харкові, право власності на яку зареєстровано за Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок" (код ЄДРПОУ 40826118);
-6310136300:12:001:0056, площею 2.0569 га по, пров. Буковому, 3 у м. Харкові, право власності на яку зареєстровано за Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Відпочинок" (код ЄДРПОУ 40826118).
Крім того, заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу, тощо) права власності на зазначене нерухоме майно.
Як вже зазначалось вище, ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.06.2026 у справі №922/1966/26 у задоволенні заяви Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову відмовлено.
При перегляді вищевказаної ухвали місцевого господарського суду, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду , а також з інших підстав, визначених законом.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18).
Згідно ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача (відповідачів) чи інших учасників справи з тим, щоб забезпечити позивачу реальний та ефективний захист або поновлення порушених його прав (інтересів), якщо рішення буде прийняте на його користь, в тому числі задля забезпечення можливості захисту порушених прав в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.
Тобто, метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).
Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20, від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21, від 12.10.2021 у справі № 908/1487/21 (908/1624/21).
Отже, виходячи з наведеного, апеляційний господарський суд зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Обґрунтовуючи викладені в заяві обставини про вжиття заходів щодо забезпечення позову, прокурор посилається на те, що у разі задоволення позовних вимог відповідач у справі втрачає право власності на спірне майно та повинен буде повернути це майно. Водночас без встановлення обмежень на час розгляду справи фактичний власник спірного нерухомого майна ТОВ «Відпочинок-Естет» може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд в будь-який час. Подальше ймовірне відчуження майна на користь інших осіб, передача нерухомого майна в оренду, зміна його призначення (з нежитлового на житлове тощо), поділ, виділ чи об`єднання ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Вчинення будь-яких дій з нерухомим майном до закінчення судового розгляду, у разі задоволення позову, призведе до необхідності зміни позовних вимог або вирішення спорів з іншими позовними вимогами та з іншими особами, яким це майно може бути передане в оренду або іншим чином відчужено. Таким чином, наявність у – ТОВ «Відпочинок-Естет» правомочностей власника майна вказує на можливість у будь-який момент, в тому числі під час розгляду справи судом, але до прийняття ним остаточного рішення у справі, розпорядитись спірним майном на користь третіх осіб. 
До того ж ТОВ «Відпочинок-Естет» знаючи про наявність судового спору, з метою утруднення у майбутньому виконання судового рішення, свідомо може здійснювати дії щодо розпорядження спірним майном та як власник може ініціювати питання щодо зміни призначення та виду його функціонального використання, що у подальшому призведе до необхідності скасування відповідних рішень, шляхом звернення до суду з іншими позовними заявами. 
Більш того, як вбачається з наявних на веб-сайтах «БудОгляд» та «Харківський антикорупційний центр» публікацій, у мережі інтернет у 2021 році розміщувались оголошення щодо продажу безоплатно отриманої ОК «ЖБК «Відпочинок» земельної ділянки за більш ніж 5 млн доларів.
Крім того, з моменту надання у власність земельної ділянки ОК «ЖБК «Відпочинок», вже здійснено її поділ на 5 земельних ділянок та передачу у власність іншій юридичній особі – ТОВ «Відпочинок-Естет», яка відповідно до установчих документів створена з метою одержання прибутку.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Таким чином, за приписами чинного законодавства, основною метою здійснення правосуддя є захист та відновлення порушеного права відповідної особи, яка звернулась до суду із відповідною позовною заявою. 
В той же час, захист порушеного права або охоронюваного законом інтересу здійснюється судом із дотримання основних засад судочинства, за наявності достатніх правових підстав та відповідних належних доказів, які підтверджують ту чи іншу обставину.
Так, стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування
З урахуванням вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 27 жовтня 1993 р. по справі "Домбо Бехеер" проти Нідерландів зазначено, що принцип рівності сторін у процесі – у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони.
Як вбачається із заяви прокуратури про забезпечення позову, останній додав до вказаної заяви копії інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, а також копії публікацій, розміщених на веб-сайтах.
Проте, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що із вищевказаних документів не вбачається, що майно яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Додані прокурором копії публікацій з веб-сайтів «БудОгляд» та «Харківський антикорупційний центр» датовані листопадом 2021 року, проте позов в даній справі подано прокурором у червні 2026 року, що не може свідчити про актуальність такої інформації.
При цьому, Шевченківською окружною прокуратурою міста Харкова не було надано жодних інших належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, із якими діюче законодавство пов`язує застосування заходів щодо забезпечення позову. 
Прокурором не надано доказів на підтвердження обставин вчинення відповідачем дій, направлених на відчуження земельної ділянки або передачу її в користування іншим особам, або ж доказів на підтвердження підготовки до вчинення вказаних дій. При цьому, сама по собі можливість розпоряджатися відповідачем як власником своїм майном жодним чином не свідчить про те, що ним будуть вжиті відповідні заходи.
Наявність у відповідача такої можливості самої по собі, а також припущення заявника про намір відповідача вчинити певні дії з огляду на наявність спору між сторонами, проте без надання будь-яких доказів реальності відповідних намірів в обґрунтування такого припущення, не може слугувати достатньою підставою для вжиття заявлених заходів забезпечення позову. Водночас забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому.
Відповідно до приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України “Про міжнародні договори України” і ст. 3 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.
Згідно з вимогами статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
З огляду на вищевикладене, наявність в майбутньому потенційної можливості задоволення судом позовних вимог Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, не може на теперішній час виправдовувати втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном, враховуючи відсутність в матеріалах справи жодних належних доказів в розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, із якими діюче законодавство пов`язує застосування заходів забезпечення позову.
Крім того, подана прокурором заява про забезпечення позову, за своїм змістом, зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення та не містить будь - якого обґрунтування та надання належних та допустимих доказів саме неможливості або істотного ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Також колегія суддів зазначає, що прокурором не було наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.
За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення заяви Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову.

Доводи апелянта були спростовані в даній постанові апеляційного господарського суду, крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала Господарського суду Харківської області від 05.06.2026 у справі №922/1966/26 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова на ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.06.2026 у справі №922/1966/26– залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 05.06.2026 у справі №922/1966/26 – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Е.В. Сгара

Суддя Р.А Гетьман

Суддя О.І. Склярук 

Повний текст постанови складено та підписано 23.07.2026 року