П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6057/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Р.М. Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
09 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.01.2026 позов задоволено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб грошові кошти в розмірі 166255,15 грн (сто шістдесят шість тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 15 копійок).
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не врахував спеціальний характер цього Закону та не застосував положення статей 28 та 53 Закону. Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою завершення ліквідаційної процедури АТ «ІМЕКСБАНК», неправильно оцінив правові наслідки накладення арешту на рахунок позивача, безпідставно дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності Фонду та не врахував правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ "ІМЕКСБАНК" 12.12.2014 укладений договір № 1140025065 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року "Вклад" "Постійний клієнт" 3 міс." (вид вкладу "ПосКл3м25%").
Відповідно до умов договору банком було прийнято від позивача на вкладний (депозитний) рахунок 167415,67 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с. 5).
Постановою Правління Національного банку України від 26.01.2015 року № 50 ПАТ "ІМЕКСБАНК" віднесено до категорії неплатоспроможних.
Надалі виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято 26.01.2015 року рішення № 16 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "ІМЕКСБАНК", відповідно до якого з 27.01.2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ "ІМЕКСБАНК" Северина Ю.П.
З вкладених грошових коштів в розмірі 167415,67 грн відповідач виплатив позивачу через уповноважений банк - АБ «Укргазбанк» дві суми: 642,19 грн. та 518,33 грн., що разом становить 1160,52 грн (а.с. 9).
Згідно з листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ "ІМЕКСБАНК" кошти в сумі 166 255,15 грн відповідачем не було виплачено позивачу, оскільки в результаті проведеної перевірки встановлено проведення позивачем ряду операцій (які за своєю правовою суттю є правочинами) та можуть містити ознаки нікчемності та підпадати під критерії нікчемності, передбачені підпунктом 7 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", внаслідок чого, до з`ясування всіх обставин та підтвердження характеру проведених операцій, виплати сум гарантованого відшкодування за всіма операціями, здійсненими позивачем та/або на її користь, результатом яких стало збільшення сум гарантованого відшкодування та виникнення права на отримання відповідних виплат з коштів Фонду, призупиняється (а.с. 11).
Не погодившись з позицією відповідача, позивач звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ"ІМЕКСБАНК" Северина Ю.П., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє cамостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача АТ "ІМЕКСБАНК" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.08.2015 року у справі № 802/1693/15-а позов задоволено частково. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "ІМЕКСБАНК" Северина Ю.П. включити позивача у перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в АТ "ІМЕКСБАНК" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню.
Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в АТ "ІМЕКСБАНК" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню.
На звернення позивача про виплату 167 415,67 грн відповідач листом № 57-036-1914/25 від 04.03.2025 повідомив позивача, що процедуру ліквідації АТ "ІМЕКСБАНК" завершено 17.05.2022 року, тому з вказаної дати виплати припинено.
З метою стягнення з відповідача коштів в сумі 166255,15 грн позивач через представника звернулася до суду із цим позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI (далі Закон № 4452-VI).
Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 4452-VI управління поточною діяльністю Фонду здійснює виконавча дирекція Фонду.
Повноваження виконавчої дирекції Фонду визначені в статті 12 Закону № 4452-VI, зокрема, відповідно до пунктів 2, 4 частини третьої цієї статті виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до цього Закону та правил Фонду; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цього Закону та затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені правилами Фонду.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на кінець дня, що передує дню початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.
Згідно із положеннями пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, вклад- кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу:
вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського рахунку, банківського вкладу (депозиту), крім фізичної особи (у тому числі фізичної особи - підприємця), яка є власником лише ощадного сертифіката банку.
Відповідно до абзацу другого частини першої та другої статті 26 Закону № 4452-VI гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Згідно із статтею 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та правил Фонду станом на кінець дня, що передує дню початку процедури виведення Фондом неплатоспроможного банку з ринку, або на кінець дня, що передує дню початку процедури ліквідації банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність".
Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).
Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:
1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;
2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;
3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане;
4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;
4-1) перелік рахунків вкладників, фінансові операції за якими зупинено відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення";
4-2) переліки рахунків вкладників, до яких застосовано санкції іноземними державами (крім держав, що здійснили або здійснюють збройну агресію проти України у значенні, наведеному в Законі України "Про оборону України") або міждержавними об`єднаннями, або міжнародними організаціями та/або застосовано санкції відповідно до Закону України "Про санкції";
5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.
Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.
Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий кур`єр" або "Голос України".
Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 34 Закону № 4452-VI, не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України".
Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.
Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, правил Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
Частинами першою, третьою статті 36 Закону № 4452-VI передбачено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.
Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин:
1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних;
2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати;
3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн;
4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування;
5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників;
6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через десять днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу.
У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.
Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції положень статей 28, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» слід зазначити наступне.
Дійсно, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виведення неплатоспроможних банків з ринку та їх ліквідації, а також регулює повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Саме тому під час вирішення спорів, пов`язаних із виплатою гарантованого відшкодування вкладникам неплатоспроможних банків, застосуванню підлягають насамперед положення зазначеного Закону як спеціального нормативно-правового акта.
Разом з тим саме по собі посилання апелянта на спеціальний характер Закону №4452-VI не свідчить про неправильне вирішення справи судом першої інстанції, оскільки останній при ухваленні рішення керувався саме нормами цього Закону та не застосовував положень інших законодавчих актів всупереч його вимогам.
Крім того, частиною третьою статті 28 Закону встановлено, що Фонд припиняє виплату гарантованих сум відшкодування у день затвердження ліквідаційного балансу банку, а відповідно до частини третьої статті 53 цього Закону з моменту затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна процедура банку вважається завершеною.
Однак наведені приписи регулюють порядок завершення процедури ліквідації банку та припинення подальших виплат після завершення ліквідаційної процедури. Водночас вони не звільняють Фонд від обов`язку забезпечити реалізацію права вкладника, яке виникло під час проведення ліквідаційної процедури та було підтверджене судовим рішенням, що набрало законної сили.
Як встановлено судом першої інстанції, право позивача на отримання гарантованої суми відшкодування було підтверджене постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.08.2015 у справі №802/1693/15-а, якою Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та уповноважену особу було зобов`язано включити позивача до переліку вкладників, які мають право на отримання гарантованого відшкодування.
Зазначене судове рішення набрало законної сили та відповідно до статті 129-1 Конституції України і статті 370 КАС України є обов`язковим до виконання усіма органами державної влади, їх посадовими особами та не може бути поставлене під сумнів у межах цієї справи.
Виконання судового рішення не може бути поставлене у залежність від подальшого перебігу ліквідаційної процедури банку, оскільки інший підхід фактично означав би можливість уникнення його виконання шляхом закінчення ліквідації банку, що суперечило б принципу обов`язковості судового рішення та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, слід зазначити, що підставою звернення позивача до суду у цій справі є не вимога про здійснення гарантованої виплати вперше, а оскарження бездіяльності Фонду щодо реалізації вже підтвердженого судом права позивача на отримання такого відшкодування.
Отже, посилання апелянта на завершення ліквідаційної процедури саме по собі не свідчить про припинення права позивача, яке виникло та було підтверджене судовим рішенням задовго до затвердження ліквідаційного балансу.
Посилання апелянта на статті 20 та 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також на правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо особливостей ліквідації банків не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки останній не поклав на Фонд обов`язку здійснити виплату поза процедурою, встановленою законом, а лише констатував протиправність невиконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили, та порушення права позивача, підтвердженого цим рішенням. 
Саме тому, спеціальний порядок ліквідації банку не може бути використаний як підстава для невиконання обов`язкового судового рішення або для фактичного позбавлення особи гарантованого державою права, реалізація якого була підтверджена судом.
Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що у спірних правовідносинах відсутня протиправна бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Апелянт фактично обґрунтовує правомірність своєї поведінки тим, що Фонд формує Загальний реєстр вкладників виключно на підставі інформації, наданої уповноваженою особою Фонду, не наділений повноваженнями самостійно визначати коло вкладників та діяв виключно в межах повноважень, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і підзаконними нормативно-правовими актами.
Разом з тим такі доводи не враховують установлених судом першої інстанції фактичних обставин справи.
Як убачається з матеріалів справи, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року, яка набрала законної сили, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та уповноважену особу було зобов`язано включити позивача до переліку вкладників та Реєстру вкладників, які мають право на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду.
Наявність такого судового рішення істотно відрізняє спірні правовідносини від звичайної процедури формування Загального реєстру вкладників, передбаченої статтями 26–27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Після набрання судовим рішенням законної сили Фонд був зобов`язаний не лише формально внести відповідні зміни до Загального реєстру, а й забезпечити реальне виконання судового рішення шляхом створення умов для отримання позивачем гарантованої суми відшкодування.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про те, що Фонд був позбавлений можливості здійснити виплату гарантованої суми відшкодування у зв`язку із накладенням арешту на рахунок позивача в межах кримінального провадження №12015160000000273.
Обґрунтовуючи свою позицію, апелянт посилається на положення пункту 11 частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року про накладення арешту на кошти, а також на постанову слідчого про визнання відповідних коштів речовими доказами.
Вказана норма передбачає непоширення гарантій Фонду на кошти, що перебувають під арештом за рішенням суду, однак її застосування не означає автоматичного припинення права особи на гарантоване відшкодування після припинення відповідних обмежень або можливості ігнорування судового рішення, яке набрало законної сили.
Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт існування кримінального провадження або накладення арешту на грошові кошти не свідчить про втрату позивачем статусу вкладника чи припинення його права на гарантоване державою відшкодування.
З матеріалів справи вбачається, що рішення суду про включення позивача до переліку вкладників набрало законної сили ще у 2015 році та є обов`язковим до виконання. При цьому жодним судовим рішенням, яке набрало законної сили, не встановлено відсутності у позивача права на гарантоване відшкодування, не скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду та не визнано недійсним статус позивача як вкладника банку.
Крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме на момент завершення ліквідаційної процедури існували об`єктивні та непереборні перешкоди для виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду, а також доказів вжиття Фондом будь-яких заходів, спрямованих на забезпечення її виконання після усунення відповідних обмежень.
Посилання апелянта на необхідність виконання ухвали слідчого судді та процесуальних рішень слідчого саме по собі не звільняє відповідача від обов`язку діяти добросовісно, розумно та пропорційно, забезпечуючи баланс між інтересами кримінального провадження та правом особи на мирне володіння майном, гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Більше того, матеріали справи не містять доказів того, що після припинення виплати у зв`язку із накладеним арештом Фонд вчиняв будь-які активні дії щодо відновлення виплати гарантованого відшкодування, з`ясування подальшого процесуального статусу кримінального провадження, перегляду підстав для продовження обмежень чи забезпечення належного виконання судового рішення.
Таким чином, сама лише наявність кримінального провадження та посилання на процесуальні рішення органів досудового розслідування не можуть бути визнані достатнім та безумовним обґрунтуванням багаторічного невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, та фактичного позбавлення особи гарантованого державою права на отримання відшкодування.
Відповідно до матеріалів справи суд установив, що згідно із Реєстром вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду АТ "ІМЕКСБАНК" позивачка включена до цього реєстру із правом на гарантовану суму відшкодування 167 415,67 грн. (а.с. 44). З урахуванням виплачених сум, невідшкодованим залишився розмір 166 255,15 грн.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення вимоги про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача грошових коштів за вкладами в АТ "ІМЕКСБАНК" в розмірі 166255,15 грн.
Посилання апелянта на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справах №757/2216/15-ц, №559/1777/15 та інших не спростовують наведеного висновку, оскільки зазначені рішення стосуються загального порядку задоволення вимог вкладників під час ліквідації банку і не вирішують питання наслідків тривалого невиконання Фондом судового рішення, яке набрало законної сили.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності встановлених судом першої інстанції обставин справи та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, а тому підлягають відхиленню.
За таких обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування або зміни, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.