П О С Т А Н О В А
Справа № 126/1475/26
Провадження № 3/126/649/2026

"18" серпня 2026 р. м. Бершадь

Суддя Бершадського районного суду
Вінницької області Рудь О. Г.

розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя    АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності не притягувався,
за ст. 122-4, ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 699379 від 21.06.2026, 21.06.2026 о 21 год. 13 хв. в м. Бершадь по вул. Артема Савченка (Черняховського) водій ОСОБА_1 керував автомобілем Daewoo Sens д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у медичному закладі у лікаря-нарколога зі згоди водія у встановленому заокном порядку. Стан алкогольного сп`яніння підтверджується висновком Бершадської ОЛІЛ № 29.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 699400 від 21.06.2026, 21.06.2026 о 21 год. 13 хв. в м. Бершадь по вул. Покровській водій ОСОБА_1 , керуваючи автомобілем Daewoo Sens д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків.
Згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Враховуючи, що в провадженні судді Бершадського районного суду Вінницької області Рудя О.Г. одночасно знаходяться дві справи про адміністративне правопорушення відносно однієї особи, для повного та всебічного розгляду, справи № 126/1475/26 (провадження № 3/126/649/2026) та № 126/1477/26 (провадження № 3/126/651/2026), відповідно до ст. 36 КУпАП слід об`єднати в одне провадження. Об`єднаній справі присвоїти № 126/1475/26 (провадження № 3/126/649/2026).
Перед початком судового розгляду справи ОСОБА_1 було роз`яснено права у відповідності до ст. 268 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на те, що жодними належними доказами його вина не доведена. Не доводиться факт керуванння його транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції. 
Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріалами справи про адміністративне правопорушення, прийшов до наступного висновку.
За змістом ст 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють ПДР. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом статей 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.
Вимогами ст. 252 КУпАП, встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Приписами ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено два окремих та різних по своїй суті склади адміністративного правопорушення, за які суб`єкт правопорушення має бути притягнутий до адміністративної відповідальності.
Об`єктивна сторона правопорушення передбачає що правопорушник має, по-перше, керувати транспортним засобом, а по-друге перебувати у стані алкогольного сп`яніння.
Пунктом 2.9а ПДР України, затверджених постаноовю Кабінету Міністрів від 10 жовтня 2001 року № 1306, передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно переглянутих відеоматеріалів, які містяться в матеріалах справи неможливо достовірно встановити, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом або вимога про зупинку транспортного засобу подавалась завчасно та у зрозумілій для водія формі та чи подавалась взагалі. 
В той же час стаття 130 КУпАП України передбачає відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. 
Відповідальність за знаходження біля автомобіля, або в непрацюючому автомобілі, або на пасажирському сидінні навіть у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, законодавством не встановлена.
Вирішуючи питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_1 , суд бере до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази того, що він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, або перебував в стані алкогольного сп`яніння, окрім посилань працівників поліції в протоколі про адміністративне правопорушення. 
З огляду на викладене, можна прийти до обґрунтованого висновку, що викладені в протоколі обставини вчиненого правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи.
Стаття 245 КУпАП визначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. 
Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
З огляду на викладене, оскільки докази, які б поза розумним сумнівом свідчили про вчинення ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди в матеріалах справи відсутні, тому відсутні і достатні та обгрунтовані підстави вважати, що він залишав місце ДТП, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, якою передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Згідно ПДР України залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.
Жодних підтверджених належними доказами фактів, які б свідчили про вказане вище, судом не встановлено.
Разом з тим, стосовно кваліфікації працівниками поліції складу правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, як залишення водієм транспортного засобу на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, суд звертає увагу, що в цій частині відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки об`єктивна сторона ст. 122-4 КУпАП в протоколі не розкрита, працівниками поліції невірно кваліфікована стаття правопорушення, оскільки протокол складений за ст. 122-4 КУпАП, відповідає об`єктивній частині ст. 122-2 КУпАП.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Частиною 2 статті 251 передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом.
В судовому засіданні встановлено, що посадовою особою, яка складала протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 не надано суду переконливих, належних та допустимих доказів винуватості останнього, тобто доказів того, що поліцейські зупиняли водія ОСОБА_1 під час керування останнім транспортним засобом та які були причини зупинки. Свідки події відсутні.
Отже, матеріали справи не містять допустимих і достатніх доказів на підтвердження, як факту керування, так і зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням ним положень Правил дорожнього руху.
У справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Таким чином, судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст. 122-4 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-4 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст.7, 130 ,245, 247, 251, 252, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд 

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-4, ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень.
Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області.

Суддя О. Г. Рудь