справа № 521/8428/26 
Провадження № 2-а/492/22/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого – судді Череватої В.І.,
за участю секретаря судового засідання Гамурар І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Арцизі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7207245 від 16.05.2026 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір у розмірі 665,60 гривень. 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він, 16.05.2026 року, приблизно о 18 год. 51 хв. рухався на автомобілі марки «VOLKSWAGEN JЕТТА», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Академіка Філатова в м. Одесі, без будь-яких порушень правил дорожнього руху. Всупереч положень ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» (тобто безпідставно) був зупинений інспектором поліції, якій в супереч положень ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», не представився. Не надав на ознайомлення своїх документів, не роз`яснив підставу зупинки та суть вчиненого ним адміністративного правопорушення, одразу звинуватив його у вчиненні адміністративного правопорушення та став вимагати від нього документи: посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Вимогу працівника поліції він одразу виконав і надав запитувані ним документи. Після цього працівник поліції щось почав перевіряти у планшеті. Позивач вважає, що співробітник поліції безпідставно зупинив його. Співробітник поліції повідомив позивачу, що відносно нього буде винесена постанова за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП. При цьому в порушення ст. ст. 278, 279 КУпАП інспектор поліції не виконав жодних дій передбачених законодавством. Позивача не було ознайомлено з доказами по справі, не було забезпечено право на захист, не було запропоновано дати свої письмові пояснення, та не запропоновано свідкам дати свої пояснення щодо нібито вчиненого правопорушення, у зв`язку з чим позивач вважає, що відносно нього протиправно, безпідставно, бездоказово була винесена оскаржувана постанова. З вказаною постановою позивач не згоден, вважає її протиправною, оскільки її винесено без будь-яких доказів його винуватості, з порушенням вимог ст. ст. 251, 258, 268, 271, 278 КУпАП. Вказує, що зазначена постанова була винесена працівником поліції безпідставно, без належних доказів винуватості. Матеріали вказаної адміністративної справи не містять належних доказів для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки у органу Національної поліції відсутній відеозапис, який би відображав будь - які відомості про вчинення ним вищевказаного адміністративного правопорушення. Таким чином, належних та допустимих доказів вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення матеріалі справи не містять. Вказує, що зазначена постанова була винесена працівником поліції безпідставно, жодних правил дорожнього руху він не порушував, що зумовило звернення до суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Арцизького районного суду Одеської області, справу розподілено судді Череватій В.І.
Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області Череватої В.І. від 02 липня 2026 року, прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Розгляд адміністративної справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених у позові. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з відзивом на позов, згідно якого просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, з підстав, зазначених у відзиві на позов, а також надіслав на адресу суду відеозапис правопорушення, вчиненого позивачем. 
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснюється.
Суд, розглянувши позов ОСОБА_1 , оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені під час судового розгляду письмові докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності притягнення водія транспортного засобу до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, який підлягає вирішенню за правилами КАС України. 
Судом встановлено, що 16.05.2026 року, поліцейським 2 взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області старшим сержантом поліції Мельником В.В. була винесена постанова серії ЕНА № 7207245 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 гривень за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до вказаної постанови, 16.05.2026 року, о 18 год. 51 хв., ОСОБА_1 , в м. Одесі, вул. Академіка Філатова, 86, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN JЕТТА», номерний знак НОМЕР_1 , проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений «червоний» сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3 е. ПДР – порушення проїзду на заборонений червоний сигнал або миготливий. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду. 
Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, та процесуальними порушення при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухваленні постанови про накладення адміністративного стягнення.
Статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі, врегульовано положеннями Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України (далі - ПДР), а також нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема і про порушення правил дорожнього руху, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Так, судом в судовому засіданні встановлено, що 16.05.2026 року в ході виконання службових обов`язків поліцейський взводу №2 роти №6 батальйону полку УПП в Одеській області ДПП старший сержант поліції Мельник В`ячеслав Володимирович, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 86, виявив транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN JETTA» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом, проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3.е Правил дорожнього руху, та здійснив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). 
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами та доповненнями - далі ПДР України). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Згідно п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. 
У відповідності до п. 2.3.6 ПДР України, водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом. Дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) - позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знаку 2.2 або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух. 
Розділом 8 ПДР України встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, Х-подібні (п. 8.7). 
У відповідності до п. 8.7.3.е ПДР України, червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. При цьому слід зауважити, що відповідно до п. 7.30 ДСТУ 4092-2002 «СВІТЛОФОРИ ДОРОЖНІ». Загальні технічні вимоги, правила застосовування та вимоги безпеки» режим роботи світлофорної сигналізації з використовуванням транспортних світлофорів типів 1-3 і пішохідних світлофорів повинен передбачати миготіння зеленого сигналу протягом 3 є безпосередньо перед вимкненням. Частота миготіння сигналів - 1 с. Відповідно до п. 8.10 ПДР України, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 "Місце зупинки", якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Також, відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
У відповідності до ч. 2 ст. 122 КУпАП, передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, під час розгляду справи інспектор поліції пояснив ОСОБА_1 суть скоєного правопорушення, роз`яснив йому права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.
Позивач скористався своїм правом на власний розсуд і не надав поліцейським письмового пояснення по суті вчиненого ним правопорушення. 
Жодної іншої письмової заяви чи клопотання, як під час підготовки так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку п. 5 ст. 278 КУПАП - не надходило. 
Крім того, ОСОБА_1 було роз`яснено право та строки на оскарження постанови, строк на сплату штрафу згідно постанови та роз`яснено наслідки невиконання вказаної постанови, передбачені ст. ст. 307, 308 КУпАП. 
Факт роз`яснення позивачу прав, передбачених ст. 268 КУпАП та строки оскарження за ст. 289 КУпАП підтверджується власним підписом ОСОБА_1 п. 8 оскарженої постанови. 
Відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП, інспектор виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 7207245 від 16.05.2026, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень. Після закінчення розгляду справи інспектор, відповідно до ст. 285 КУпАП, оголосив винесену постанову та надав копію оскаржуаної постанови позивачу, що підтверджується власним підписом ОСОБА_1 у графі №9 «Копію постанови мною отримано». 
Доводи позивача щодо відсутності належних доказів проїзду на заборонний сигнал світлофора є безпідставними та спростовуються наявними у справі відеозаписами. 
Із дослідженого відеозапису вбачається функціонування світлофорного об`єкта, розташованого на вказаній ділянці дороги. При цьому на відео чітко зафіксовано сигнал транспортного світлофора, встановленого для зустрічного напрямку руху транспортних засобів. Зазначений світлофор є складовою одного світлофорного об`єкта та працює синхронно зі світлофором, який регулює рух транспортних засобів у напрямку руху позивача. Розташування світлофорів навпроти один одного по різні боки пішохідного переходу та подання ними однакових сигналів для зустрічних напрямків руху свідчить про те, що сигнал світлофора, зафіксований на відеозаписі, відображає режим роботи всього світлофорного об`єкта на момент вчинення правопорушення.
Таким чином, фіксація на відеозаписі червоного сигналу транспортного світлофора зустрічного напрямку є належним та допустимим доказом того, що у цей самий момент для транспортних засобів, які рухалися у напрямку позивача, також діяв заборонний сигнал світлофора. 
Будь-яких доказів несправності світлофорного об`єкта, роботи його секцій у різних режимах або подання різних сигналів транспортним засобам зустрічних напрямків позивачем не надано, а тому підстави ставити під сумнів зафіксований на відеозаписі режим роботи світлофорного об`єкта, відсутні.
16.05.2026 року транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN ЈЕТТА» номерний знак НОМЕР_1 , прямуючи по пл. Бориса Дерев`янко в бік вул. Академіка Філатова не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 та проїхав світлофорний об`єкт на заборонений червоний сигнал світлофора.
Щодо відсутності доказів у справі про адміністративне правопорушення. 
Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, підтверджується відеозаписом з відеореєстратора встановленому в службовому автомобілі та відеозаписом з портативної нагрудної камери інспектора поліції. 
Згідно ст. 280 КУпАП, орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису» затвердженої наказам МВС №1026 від 18.12.2018 року, ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.
Відповідно до пп. 6 п. 3 Розділу І вищезазначеної Інструкції, портативний відеореєстратор - це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Окрім того, відповідно до вищезазначеної Інструкції, відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото - і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото - і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Надані стороною відповідача відеозаписи зі службового відеореєстратора відображають обставини описані в оскаржуваній постанові. 
На відеозаписі зафіксовано дату час, місце правопорушення, автомобіль позивача з зображенням державного номерного знаку.
Відтак, подані стороною відповідача відеозаписи відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, ст. ст. 72,73,74,75,76 КАС відображають обставини, які описані в оскаржуваній постанові, одержані без порушення порядку, встановленого законом є достовірними та достатніми для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
Відповідно до статті 252 КУпАП та пункту 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
При перегляді відео з портативних відео реєстраторів поліцейських доданого до відзиву на позовну заяву, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 жодної письмової заяви чи клопотання, як під час підготовки так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку п. 5 ст. 278 КУпАП - не надходило. Тобто, позивач не заявляв клопотання чи у будь-якій іншій формі про необхідність скористатися правничою допомогою. Таким чином, інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.
У відповідності до ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В той же час, Великою Палатою Верховного Суду у п. 47 постанови від 25.06.20 у справі № 520/2261/19 зроблено висновок, що визначений вищезгаданою правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. 
Крім того, статтею 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. 
Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Отже, обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Разом з тим, в обґрунтування власної правової позиції позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували факт вчинення ним порушення п. 8.7.3.е ПДР України. 
Позивач таким чином намагається уникнути встановленої законом відповідальності.
Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановлюються на підставі доказів.
У свою чергу, наданий представником відповідача DVD - диску із відеозаписом зафіксованого адміністративного правопорушення повністю підтверджують вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення. 
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до змісту статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 цього Закону, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення органам Національної поліції визначена ст. 222 КУпАП. До підвідомчості вказаного суб`єкта віднесено і розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в т.ч. і передбачених ст. 122 КУпАП. Згідно ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення регулюється розділом 4 КУпАП.
Згідно з положеннями статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1 та 2 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Саме відповідач зобов`язаний довести правомірність винесеної ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Позивач в позовній заяві стверджує, що оскаржувана постанова серії ЕНА № 7207245 від 16.05.2026 року є протиправною.
Проте, оглядом відео запису на диску, наданого відповідачем, судом встановлено, що на відеозаписі видно, як позивач здійснює проїзд регульованого пішохідного переходу. На запитання поліцейського, позивач відповідає, що йому відома причина зупинки, вибачається, та говорить, що дуже поспішав. На початку відеозапису видно, як працівник поліції представився та надає позивачу для огляду відеозапис, на що позивач пояснив, що був впевнений, що проїхав на жовтий сигнал світлофора. З наявними відеодоказами позивач ознайомився на місці зупинки, за ч. 2 ст. 122 КУпАП позивачу поліцейським була роз`яснена суть адміністративного правопорушення та строк оскарження постанови, позивач був ознайомлений з оскаржуваною постановою та йому була вручена копія постанови, що спростовує твердження позивача про те, що всупереч положень ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» (тобто безпідставно) був зупинений інспектором поліції, якій в супереч положень ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», не представився. Не надав на ознайомлення своїх документів, не роз`яснив підставу зупинки та суть вчиненого ним адміністративного правопорушення, одразу звинуватив його у вчиненні адміністративного правопорушення та став вимагати від нього документи: посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Вимогу працівника поліції він одразу виконав і надав запитувані ним документи. Після цього працівник поліції щось почав перевіряти у планшеті. Позивач вважає, що співробітник поліції безпідставно зупинив його. Співробітник поліції повідомив позивачу, що відносно нього буде винесена постанова за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП. При цьому в порушення ст. ст. 278, 279 КУпАП інспектор поліції не виконав жодних дій передбачених законодавством. 
Пунктом 9 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засоби фото - і кінозйомки, відеозапису. Дане адміністративне правопорушення було зафіксовано на відеореєстратор НПУ (бодікамеру) поліцейського, що спростовує доводи позивача про відсутність будь-яких доказів про вчинення ним зазначеного адміністративного правопорушення. 
Стосовно відсутності адвоката під час розгляду справи, суд не вбачає порушенням права на захист, оскільки позивач ОСОБА_1 скористався правовою допомогою, оскаржив постанову до суду і наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення перевірена судом. 
З наявного в матеріалах справи відеозапису встановлено дотримання поліцейським процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Суд зазначає, що дійсні обставини справи про адміністративне правопорушення з`ясовані належним чином, зокрема встановлено та зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності, оскільки водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог ПДР.
Будь-яких протиріч між викладеними у постанові серії ЕНА № 7207245 від 16.05.2026 року фактів та дійсними обставинами справи судом не встановлено, а можливі недоліки розгляду співробітником поліції справи про адміністративне правопорушення не можуть бути самостійною підставою для визнання прийнятої ним постанови протиправною, за умови підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення.
Отже, факт адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП наявний та доведений, оскільки повністю підтверджений долученим відеозаписом, який міститься на диску.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Крім того, про відповідно до ст. 258 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху здійснюється саме безпосередньо на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу, що в свою чергу свідчить про дотримання відповідачем процедури розгляду справи та притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Аргументи позивача щодо порушення його прав під час складання постанови про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи. Позивач не довів належними та допустимими доказами про обмеження поліцейським у наданні пояснень, в тому числі письмових, та поданні клопотань під час розгляду питання притягнення його до адміністративної відповідальності. З огляду на специфіку розгляду справи на місці правопорушення, позивач мав змогу скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, або попросити відкласти розгляд до прибуття адвоката, якщо б цього вимагали обставини справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті (протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції), уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 286 КАС України передбачені повноваження адміністративного суду щодо рішень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, суд вважає, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення доведена та у поліцейського були наявні правомірні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Згідно із частиною першою статті 268 Кодексу, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В обґрунтування доведеності обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, представником відповідача надано відеозапис на DVD – диску – відеозапис з реєстратора НПУ (бодікамеру), який було оглянуто судом в судовому засіданні. 
На вказаному відеозапису чітко зафіксовано обставини, вказані у відзиві на позовну заяву щодо вчинення позивачем зазначеного адміністративного правопорушення.
Зокрема, цим записом повністю підтверджуються доводи сторони відповідача про те, що після зупинки вказаного транспортного засобу поліцейський належним чином представився водію та проінформував його про причину зупинки, а також повідомив позивача про порушення останнім ПДР України, надавши змогу позивачу переконатись у такому порушенні, а саме у тому, що він проїхав на заборонений червоний сигнал світлофора.
Судом встановлено, що поліцейським під час розгляду справи заслухано пояснення позивача. Після цього поліцейським прийнято рішення винести вказану постанову у справі з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн. Після цього відповідно до вимог ст. 285 КУпАП зміст постанови було оголошено позивачу, який отримав копію оскаржуваної постанови.
Як було досліджено наданий представником відповідача DVD - диск із відеозаписом, судом встановлено, що позивач не висловлював заперечень щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, а інші доводи позивача також спростовані матеріалами справи, зокрема відеозаписом, який є належним доказом по справі, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.
Таким чином, суд вважає, що поліцейським було дотримано вимог ст. 279 КУпАП щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, докази на підтвердження винуватості позивача є належними, допустимими, достатніми та достовірними, постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена з дотриманням вимог ст. ст. 251, 258, 268, 283 КУпАП, а викладені обставини позивачем в позовній заяві спростовуються наданими стороною відповідача доказами.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для скасування постанови серії ЕНА № 7207245 від 16.05.2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення.
За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому скасуванню не підлягає.
Таким чином, приймаючи до уваги те, що дотримання Правил дорожнього руху України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд вважає, що в діях позивача ОСОБА_1 , наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена у відповідності до вимог закону, адміністративне стягнення накладене в межах санкції статті закону, а доводи позивача не знайшли свого підтвердження в суді, а тому суд дійшов до висновку залишити оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву - без задоволення.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9, 14, 19, 72, 77, 90, 139, 245, 246, 250, 286 КАС України, суд - 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити повністю.
Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, віднести на рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 2 статті 299 КАС України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складений 22.07.2026 року. 

Суддя        В.І. Черевата