ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3846/24  Номер провадження 22-ц/814/2922/26 | Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е. М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року | м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Дряниця Ю.В.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Полтави від 19 березня 2026 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного тексту рішення – 29 березня 2026) у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1  звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в сумі 160 135,03 грн, моральну шкоду в розмірі 50 000 грн, а також понесені судові витрати.
В обґрунтування позову посилався на те, що 14.04.2023 року у м.Полтаві з вини відповідача сталася ДТП, внаслідок якої був пошкоджений належний йому автомобіль Hundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1 .
Згідно звіту ФОП ОСОБА_3 №124 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 10.05.2023 року, виконаного на замовлення ПрАТ «СК «Саламандра», вартість відновлювального ремонту Hundai Sonata д.н.з. НОМЕР_1 склала 287 735,03 гривень.
ПрАТ «СК «Саламандра» сплатило йому страхове відшкодування в розмірі 130 000 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 06.06.2023 року та страховим актом № 0045084.04.23/1 від 24.05.2023 року.
На послуги з евакуації автомобіля позивач витратив 2 400 грн.
Отже, сума матеріальної шкоди, яка не відшкодована позивачу, складає 160 135,03 грн (287 735,03 грн – 130 000 грн + 2 400 грн = 160135,03 грн.). Судовий збір за майнові вимоги складає 1 601,35 грн.
Неправомірними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, яку він оцінив у розмірі 50 000 гривень. Вважав такий розмір шкоди обґрунтованим, так як він зазнав душевних та фізичних страждань. Внаслідок поведінки відповідача він позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання, як звичайна людина, яка вела досить енергійний спосіб життя, що викликало у нього моральні страждання. У зв`язку з цією ситуацією, він відчуває себе негативно, що позначилося на його психічному стані, що змушує його сильно нервувати та переживати.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Полтави від 19 березня 2026 року позов задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 57 080,97 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1 176,41 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції у частині вимоги про відшкодування матеріальної шкоди скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд всупереч закону, який регулює спірні правовідносини, а саме ст.22. ст.1166, ст.1187 ЦК України, ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», роз?ясненням пункту 9 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року, визначив розмір відшкодування матеріальної шкоди, виходячи з вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту зносу запасних частин.
Рішення суду в оскаржуваній частині суперечить висновкам, викладеним у постанові ВСУ від 02 грудня 2015 року у справі 6-691цс15. 

У відзиві адвокатка Ваніна Ю.А., представниця ОСОБА_2 , посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Наголошується, що доводи апеляційної скарги суперечать положенням закону, на які посилається позивач, та сталій практиці Верховного Суду у спорах такої категорії, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач не надав суду доказів щодо понесених ним витрат на відновлення пошкодженого автомобіля, тобто не довів витрат на відновлення порушеного права. Такий підхід узгоджується, зокрема із висновками, викладеними у постанові ВС від 27 травня 2026 року у справі 490/3823/24. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що14 квітня 2023 року о 08 год. 15 хв. в м.Полтаві на вул. Великотирнівській, 44 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Великотирнівська, зі сторони вулиці Світанкова, в сторону вулиці Героїв Сталінграду, перед зміною напрямку руху, повертаючи ліворуч, не переконався в безпеці руху і не надав переваги автомобілю Hundai Sonata д.н.з. НОМЕР_1 , що рухався в зустрічному напрямку.
Постановою Київського районного суду м. Полтави від 04.05.2023 року у справі про адміністративне правопорушення № 552/2161/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (850 гривень).
У результаті ДТП належному позивачу автомобілю завдані механічні пошкодження.
Згідно звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №124 від 10.05.2023 року, виготовленого ФОП ОСОБА_3 , сума відновлюваного ремонту - 288 735,03 гривень, а сума відновлюваного ремонту транспортного засобу Hundai Sonata д.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням зносу - 184 680,97 гривень.
ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ СК «Саламандра» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №208629845 від 16.04.2022 року, із заявою про отримання страхового відшкодування та отримав відшкодування за майнову шкоду, спричинену діями відповідача в розмірі - 130 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 06.06.2023 року №ЗНО0096789 та страховим актом № 0045084.04.23/1 від 24.05.2023 року.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на відшкодування збитків, спричинених йому відповідачем, у розмірі різниці між реальними збитками у розмірі 184 680,97 гривень та виплаченої страхової суми у розмірі 130 000,00 гривень, що дорівнює 54 680,97 гривень.
Посилання представника відповідача про те, що відповідач не був повідомлений про дату та місце огляду транспортного засобу, знайшло своє підтвердження, однак, огляд відбувався за замовленням ТОВ «Фінанс-Лайн», а не позивача, крім того, представником не доведено належними та допустимим доказами, що участь ОСОБА_2 вплинула б на розмір відновлюваного ремонту, визначеного в Звіті оцінювача ОСОБА_3 .
Суд визнав за необхідне стягнути з відповідача на корись позивача суму коштів, що витрачених ОСОБА_1 на транспортування транспортного засобу Hundai Sonata д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 2 400,00 гривень, що підтверджено актом виконаних робіт №54 від 14.03.2023 року ФОП ОСОБА_4 ..
В частині відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я, суд вважає, що факт заподіяння шкоди доведений медичною Довідкою №4/94 від 14.04.2023 року, однак позивач не підтвердив період лікування, глибину фізичних та душевних страждань, тому суд, враховуючи принци розумності та справедливості, визнав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 10 000,00 гривень.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише у частині вимоги про відшкодування матеріальної шкоди. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до приписів ч.4 ст.263 ЦПК України враховує висновки, викладені Верховним Судому у постанові 27 травня 2026 року по справі 490/3823/24 з аналогічними фактичними обставинами і спірними правовідносинами, на яку зроблене посилання у відзиві на апеляційну скаргу.
У вказаній справі Верховний Суд, ухвалюючи власне рішення по суті заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди, виснував таке. 
«Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Вказані роз`яснення знайшли своє закріплення і у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 та Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 757/54513/16.
Отже, відшкодування майнової шкоди в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахуванням фізичного зносу його складових (деталей) є можливим виключно за умови належного документального підтвердження факту реального проведення такого ремонту, під час якого, зокрема були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів.
За відсутності в матеріалах справи доказів фактичного виконання ремонтних робіт, понесення витрат на придбання нових деталей, розмір реальних збитків, що підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдану шкоду, має визначатись обов`язково з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого майна, оскільки протилежне призведе до безпідставного поліпшення стану речі та збагачення потерпілого за рахунок правопорушника.»
У межах розгляду цієї справи встановлено, що звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №124 від 10.05.2023 року, виготовленим ФОП ОСОБА_3 , сума відновлюваного ремонту визначена у розмірі 288 735,03 гривень, а сума відновлюваного ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу визначена (матеріальний збиток) у розмірі 184 680,97 гривень (а.с.21).
Позивач не надав суду доказів фактичного виконання ремонтних робіт, понесення витрат на придбання нових деталей, тобто не довів розмір реальних збитків, тому суд першої інстанції обгрунтовано визначив суму матеріальної шкоди як різницю між сумою відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу і сумою страхової виплати: 184 680,97 - 130 000 = 54 680,97 грн. 
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів. 
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення, тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м.Полтави від 19 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 31 серпня 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов 

Судді А.І.Дорош

Ю.В. Дряниця