Справа №752/13187/25
Провадження №2/752/7237/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року        м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Кокошка О.Б.,
за участю секретаря Кукіля Д.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» про визнання припиненими зобов`язання сторін за договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» (далі – ТОВ «УК «Венеція») про визнання припиненими зобов`язання сторін за договором.
Позов обґрунтований тим, що 05 травня 2011 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліко-Житлосервіс», правонаступником якого є ТОВ «УК «Венеція» укладений договір про участь у витратах на утримання підземної автостоянки, на підставі якого позивачка сплачувала відповідачу кошти за утримання машиномісця № НОМЕР_1 ОСОБА_2 в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачці на праві приватної власності. Щомісячний розмір відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки на момент укладення договору та відповідно до пункту 4.3. договору становив 287,00 грн.
У зв`язку з підвищенням вартості послуг, а також у зв`язку з неякісно наданими послугами, ОСОБА_1 на підставі статті 627 ЦК України відмовилась продовжувати договірні правовідносини з відповідачем та сплачувати підвищену суму послуг.
Так, 09 квітня 2025 року позивачка повідомила відповідача про розірвання договору від 05 травня 2011 року № 141 «Про участь у витратах на обслуговування підземної автостоянки і обслуговування території», яка зареєстрована за вхідним № 222.
14 квітня 2025 року відповідач за вихідним № 259 надав відповідь, в якій повідомив про продовження дії договору та фактично відмовив у припиненні дії договору.
У зв`язку з тим, що позивачка реалізувала своє право на розірвання договору в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення про припинення дії договору від 05 травня 2011 року № 141, що відповідає умовам договору та вимогам частини третьої статті 651 ЦК України, а відповідач безпідставно відмовляє визнати правомірність такого розірвання та продовжує виставляти рахунки за утримання машиномісця, чим порушує права та інтереси позивачки.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати припиненими зобов`язання сторін за договором від 05 травня 2011 року № 141 «Про участь у витратах на обслуговування підземної автостоянки і обслуговування території», укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «УК «Венеція» з дати отримання повідомлення про розірвання договору, а саме, з 09 квітня 2025 року. Стягнути з ТОВ «УК «Венеція» на свою користь понесені нею судові витрати.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.
У липні 2025 року ТОВ «УК «Венеція» подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ТОВ «УК «Венеція» належним чином виконує умови договору та прийняті на себе зобов`язання про надання послуг позивачці, тож остання разом з іншими власниками (орендарями, користувачами) машиномісць у підземному паркінгу зобов`язана брати учать у витратах на утримання підземного паркінгу. Позивачка заявляє про неякісно надані послуги відповідачем, проте жодних доказів на підтвердження цих обставин не надає.
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша–четверта статті 12 ЦПК України).
Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 01 вересня 2008 року на підставі Акта прийому-передачі підземної автостоянки ТОВ «ТМО» «Ліко-Холдинг» передало, а ТОВ «Ліко-Житлосервіс» прийняло на обслуговування введену в експлуатацію підземну автостоянку на АДРЕСА_1 (блок Б на 6 машиномісць, блок В на 18 машиномісць, блок Г на 60 машиномісць).
05 травня 2011 року між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та ОСОБА_1 укладений договір № 141 про участь у витратах на обслуговування підземної автостоянки і обслуговуючої території, за умовами пункту 1.1 якого власник передає, а виконавець приймає в обслуговування місце АДРЕСА_2 , що належить власникові на праві приватної власності. Виконавець забезпечує обслуговування стоянки і прилеглої території, зберігання транспортних засобів власника на стоянці, а власник оплачує послуги виконавця з обслуговування стоянки і бере участь у витратах на її утримання (пункт 1.2. договору).
Власник зобов`язується вчасно оплачувати виконавцеві свою частку у витратах з утримання і обслуговування стоянки на умовах цього договору (пункт 2.2.5. договору), на дату підписання цього договору сума з утримання і експлуатації стоянки на місяць становить 287,00 грн (пункт 4.3. договору).
Згідно з пунктами 6.2., 6.3. договору, вказаний договір набирає чинності з моменту підписання акту введення автостоянки в експлуатацію і діє один рік. Договір буде пролонговано на наступний строк, якщо жодна зі сторін не виявила наміру припинити його дію.
09 листопада 2021 року ТОВ «Ліко-Житлосервіс» змінило назву на ТОВ «УК «Венеція».
ТОВ «УК «Венеція» здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі здійснює обслуговування на договірних засадах вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, надання комунальних послуг, обслуговування систем пожежогасіння тощо.
На виконання взятих на себе зобов`язань щодо обслуговування підземної автостоянки, утримання її у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), ТОВ «Ліко-Житлосервіс» були укладені відповідні договори з ТОВ «Київські енергетичні послуги» від 01 жовтня 2022 року № 3202971 ПВ, з ТОВ «Сітел» від 14 квітня 2006 року № 56/06-S, з ТОВ «Смарт Солюшнз Груп» від 01 вересня 2018 року № 96/39-О.
04 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «УК «Венеція» із повідомлення про розірвання договору від 05 травня 2011 року № 141 про участь у витратах на обслуговування підземної автостоянки і обслуговування території на підставі частини третьої статті 651 ЦК України.
14 квітня 2025 року ТОВ «УК «Венеція» повідомила ОСОБА_1 про неможливість припинення дії договору, оскільки власник машиномісця зобов`язаний утримувати своє майно.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки.
Частиною першою статті 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом (стаття 905 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Реалізація права на одностороннє розірвання договору пов`язане із встановленням і доведенням відповідних обставин, які б свідчили про дійсне істотне порушення іншою стороною умов цього договору відповідно до вимог статті 651 ЦК України.
Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-75цс13, заявляючи вимоги про розірвання договору позивач повинен довести обставини, які передбачені статтею 651 ЦК України та необхідні для розірвання правочину судом на вимогу однієї з його сторін, зокрема, позивачу необхідно довести наявність істотних порушень умов цього правочину з боку відповідача та завдану внаслідок цих порушень шкоду.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала такі правові висновки.
«Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України. За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України). З огляду на зміст припису абзацу першого вказаної частини інші випадки, ніж істотне порушення договору, для його зміни або розірвання у судовому порядку можуть бути встановлені законом або самим договором. Настання цих випадків зумовлює право сторони ініціювати у суді питання зміни чи розірвання відповідних правовідносин.
Порушення договору на предмет істотності суд оцінює виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що допустила порушення договору, не має значення ні для оцінки істотності порушення, ні для виникнення права вимагати зміни чи розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
У кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття – «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Мова йде не лише про грошовий вираз зазначеної шкоди, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданої порушенням договору шкоди із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.
Інакше кажучи, для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачкою не доведено істотних порушень умов договору відповідачем які б давали підстави для одностороннього розірвання договору про участь у витратах на утримання підземної автостоянки від 05 травня 2011 року.
Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, понесенні позивачкою судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 12, 13, 76–81, 259, 263–265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» про визнання припиненими зобов`язання сторін за договором – відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція», місцезнаходження: вулиця Самійла Кішки, будинок 7а, приміщення 65, 66, місто Київ, 03189, ЄДРПОУ 30303467.
Повний текст судового рішення складено 23.07.2025.

Суддя         О. Б. Кокошко