Справа № 278/624/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року     м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Гомонюк Д.С., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Козирєв Ігор Миколайович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить з урахуванням уточненої позовної заяви визнати житловий будинок АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 .
Поданий позов обґрунтовується тим, що з 14.11.1979 року перебувала у шлюбі зі ОСОБА_5 який було розірвано у 2015 році. За час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти було збудовано житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний будинок у 2016 році було зареєстровано за ОСОБА_5 .
Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина, спадкоємцем якого є його дочка – відповідачка ОСОБА_2 . Позивачка зазначає, що будинок було набуто (збудовано) під час шлюбу за спільні кошти подружжя, однак відповідачка заперечує її право на частку у цьому майні. 
У зв`язку з цим позивачка звернулась до суду з вимогою про визнання зазначеного житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за нею права на відповідну частку у ньому.
Ухвалою суду від 26.02.2025 року відкрито провадження за правилами загального провадження (а.с. 45).
Ухвалою суду від 30.04.2026 року залучено в якості співвідповідача ОСОБА_3 (а.с. 92).
Ухвалою суду від 25.05.2026 року залучено в якості співвідповідача ОСОБА_4 (а.с. 163).
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Козирєв І.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зазначив, що позивачка перебувала з 1979 року у шлюбі з ОСОБА_5 , останній має двох доньок від різних щлюбів. Під час шлюбу побудували з позивачкою побудували будинок, проте сторони не реєстрували права власності на будинок. Позивачка після розірвання шлюбу зареєстрував право власності на житловий будинок за собою, подала до нотаріуса заяву про зупинення вчинення нотаріальних дій до визнання права власності на житловий будинок. Крім того, пояснив, що в різний період доньки проживали в зазначеному житловому будинку.
Представник відповідача - адвокат Петруняк В.М. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що обставини, зазначені представником позивача правдиві. Оскільки, раніше позивачка не мала можливості скористатися правом реалізувати свої права у зв`язку із застосуванням до неї насильства зі сторони ОСОБА_5 .
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала думку свого представника та не заперечувала проти задоволення позовних вимог.
Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Повідомила, що її мама ОСОБА_6 дійсно перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 ; підтвердила, що вона є донькою ОСОБА_5 від першого шлюбу; батьки розлучились десь о 1976-1977 році. Крім того, від відповідачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність (а.с. 153).
Від відповідачки ОСОБА_4 надійшла заява про визнання позову у повному обсязі та розгляд справи у її відсутність (а.с. 144-151). 
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 14.11.1979 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с. 12).
Від шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мають спільну дитину ОСОБА_9 (а.с. 13).
Відповідно до свідоцтва про шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зареєстрований шлюб 02.03.2002 року, ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с. 14).
Згідно рішення від 20.11.2015 року шлюб зареєстрований між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 15).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с. 16).
Із виписки із погосподарської книги виданої Станишівською сільською радою Житомирського району Житомирської області від 12.11.2024 року вбачається, що згідно записів книги погосподарського обліку №5 за 2024-2028 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 житловий будинок АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначений житловий будинок закінчений будівництвом до 05.08.1992 року (а.с. 18-20).
Технічний паспорт на будинок виготовлений на ім`я померлого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.02.2025 року житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 100,5 кв. м. житловою площею 67,2 кв. м. зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_5 07.06.2016 року (а.с. 21).
Відповідно до спадкової справи № 82/2024 після померлого ОСОБА_5 спадкоємцями після померлого є доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 62-90).
Однак суд зауважує, що з наданої до справи копії свідоцтва про народження    ОСОБА_12 (а.с. 76) вбачається, що прізвище дитини вказано як " ОСОБА_13 ", батьками зазначені:    ОСОБА_14 (батько),    ОСОБА_15 (матір). 
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб, зареєстрований між ОСОБА_5 та ОСОБА_16 , розірвано, після чого останній було повернуто дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 (а.с. 148 звор. стор.).
З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вбачається, в зазначеному актовому записі прізвища дитини -   ОСОБА_12 та її батька -   ОСОБА_14 . Водночас у документах, наданих до матеріалів справи, та інших документах, що стосуються зазначених осіб, їх прізвище зазначається як " ОСОБА_8 " (а.с. 78-79).
Судом встановлено, що у провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин зі ОСОБА_5 . Станом на час розгляду даної справи остаточне судове рішення у зазначеній цивільній справі відсутнє (а.с. 88). Вказана обставина, на думку суду, має значення для визначення кола спадкоємців після смерті ОСОБА_5 та подальших правовідносин у порядку набуття спадщини, однак для вирішення даного спору перешкод не становить. 
Як вбачається із заяви ОСОБА_1 від 03.01.2025 року, остання звернулася до приватного нотаріуса із заявою про відкладення вчинення нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , оскільки має намір звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. У заяві зазначено, що під час перебування у шлюбі зі ОСОБА_5 ними спільно було придбано земельну ділянку та за спільні кошти побудовано житловий будинок АДРЕСА_1 , який, на думку заявниці, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя (а.с. 83).
Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального та процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, оформлення шлюбних відносин зумовлює виникнення в подружжя особистих майнових та немайнових прав і обов`язків, зокрема вводить спільну категорію стосовно режиму майна - сумісну власність. Норми Сімейного кодексу свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Але ця презумпція може бути спростована: один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.
Так, згідно ч. 1, 2 ст. 372, 369 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Отже, судом встановлено, що спірне рухоме та нерухоме майно, набуті сторонами в період шлюбу, відтак є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Оскільки, виходячи із положень ст. ст. 69-72 СК України та ст. ст. 370-372 ЦК України, виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Відповідач будь-яких доказів на спростування даного факту не надав.
Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивач як на підставу своїх вимог, визнання позовних вимог всіма відповідачками; оцінивши надані позивачем докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Судові витрати зі сплати судового збору суд залишає за позивачем за її клопотанням.
Керуючись статтями 76-80, 89, 141, 158, 259, 263-265, 268, 273, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Козирєв Ігор Миколайович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя - задовольнити.
Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 945362218220) об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 945362218220).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 13.08.2026.

Відомості про учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідачі: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя   О. М. Дубовік