ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/2835/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.08.2023 року №0303735-2412-2412-UA26080230000035462.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю податкового повідомлення-рішення від 30.08.2023 року № 0303735-2412-UA26080230000035462, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2022 року щодо нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 5370,90 м. кв, яке знаходилось у приватній власності позивача.
Позивач зазначає, що вказаний об`єкт нерухомості складається з наступних приміщень: зерновий тік літ А (загальна площа 2792,5 м. кв.); вбиральня літ Б (загальна площа 2 м. кв.); огорожа 1,2 (загальна площа 72,9 м. кв.); замощення літ І (загальна площа 2503,5 м. кв.).
На думку позивача, зазначене нежитлове приміщення за технічними характеристиками відноситься до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», а тому в силу податкового законодавства не може бути об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Також позивач наголошував, що податковий орган не направляв на його адресу розрахунок податкового зобов`язання, що обов`язково надсилається разом із податковим повідомленням-рішенням.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 30.08.2023 року № 0303735-2412-UA26080230000035462. Зокрема, зазначено, що об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за наявності одночасного існування двох умов: об`єкт повинен відноситися до будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; об`єкта повинен належати сільськогосподарському виробнику. 
У контексті викладеного відповідач зазначив, що позивач перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування. Позивачем не надано контролюючому органу повідомлення про об`єкти оподаткування, які використовуються ним для здійснення господарської діяльності. Також у платника відсутні трудові ресурси протягом звітних періодів 2021-2023 рр. Крім того, платником не надано жодних документів, які б підтверджували отримання доходу від здійснення господарської діяльності, пов`язаної із виробництвом сільськогосподарської продукції.
Відповідач також наголошував, що на виконання вимог податкового законодавства позивачу поштовим відправленням на податкову адресу направлялося оскаржуване податкове повідомлення-рішення разом із розрахунком податкового зобов`язання, які повернулися на адресу контролюючого органу за закінченням терміну зберігання. 
Дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.
Позивач перебуває на обліку як фізична особа підприємець на спрощеній системі оподаткування. Основний вид діяльності 46.73: оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.
На момент виникнення спірних правовідносин у власності позивача знаходився об`єкт нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 5370,90 м. кв. 
Вказаний об`єкт нерухомості складається з наступних приміщень: зерновий тік літ А (загальна площа 2792,5 м. кв.); вбиральня літ Б (загальна площа 2 м. кв.); огорожа 1,2 (загальна площа 72,9 м. кв.); замощення літ І (загальна площа 2503,5 м. кв.).
Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області здійснено нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2022 року згідно податкового повідомлення-рішення від 30.08.2023 року № 0303735-2412-2412-UA26080230000035462 на суму 122187,98 грн.
У матеріалах справи також міститься розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 року по об`єктах, які належать позивачу.
Не погоджуючись із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 30.08.2023 року № 0303735-2412-2412-UA26080230000035462, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, будівель і споруд, які не є об`єктом оподаткування.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).
Із змісту наведених норм слідує, що виникнення у платника податків обов`язку із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, законодавець пов`язує із володінням таким платником на праві власності тим нерухомим майном, яке визначене податковим законом як об`єкт оподаткування.
Як встановлено судом, у власності позивача знаходився об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 5370,90 м. кв, який складається із наступних частин: зерновий тік літ А (загальна площа 2792,5 м. кв.); вбиральня літ Б (загальна площа 2 м. кв.); огорожа 1,2 (загальна площа 72,9 м. кв.); замощення літ І (загальна площа 2503,5 м. кв.).
Вказана обставина підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Підпункт 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, що об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
є) інші будівлі.
За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.15, 14.1.238 пункту 14.1 статті 14 ПК України, будівлі - земельні поліпшення, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення майна, тварин, рослин, збереження інших матеріальних цінностей, провадження економічної діяльності; споруди - земельні поліпшення, що не належать до будівель і призначені для виконання спеціальних технічних функцій.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507 (втратив чинність з 01 січня 2024 року; далі - Класифікатор), споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. Будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устатковання, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін. Інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та т. ін. Інженерні споруди класифікуються в основному за інженерним задумом, що визначається цільовим призначенням об`єкта. До інженерних споруд відносяться: транспортні споруди (залізниці, шосейні дороги, злітно-посадкові смуги, мости, естакади тощо), трубопроводи та комунікації, дамби, комплексні промислові споруди, спортивні та розважальні споруди та т. ін.
Приписи підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України у взаємозв`язку з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України дають підстави для висновку, що до об`єктів нежитлової нерухомості як об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є саме будівлі та їх складові частини.
При цьому, до об`єктів нежитлової нерухомості належать різні види будівель як об`ємних архітектурно-будівельних об`єктів, що призначені для розміщення людей чи інших об`єктів. Ключовим критерієм віднесення будівель до нерухомого майна є також їх пов`язаність із землею, що унеможливлює переміщення цих об`єктів без втрати цінності та цільового призначення.
Водночас, огорожа не створює внутрішнього простору, не має несучих конструкцій і, відповідно, не може мати того функціонального призначення, що визначене у підпункті 14.1.15 пункту 14.1 статті 14 ПК України та Класифікаторі. В свою чергу, асфальтована площадка також не створює будь-якого об`ємного простору, не має конструктивних елементів, що притаманні будівлям. Фактично, остання є таким поліпшенням земельної ділянки, що спрямоване на полегшення її використання. 
За таких обставин, суд висновує, що ні огорожа, ні асфальтована площадка не можуть бути кваліфіковані як об`єкт нежитлової нерухомості для цілей оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відтак, нарахування відповідачем податкового зобов`язання із вказаного податку на площу означених об`єктів є неправомірним та суперечить вимогам підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України.
При цьому, та обставина, що асфальтована площадка та огорожа у певних, визначених цивільним законодавством, випадках можуть і повинні бути зареєстровані у складі комплексу нежитлових будівель за одним реєстраційним номером в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не змінює їх неприналежності до об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, саме у розумінні вимог статті 266 ПК України. 
Суд наголошує, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, за загальним правилом врегульовані саме приписами Податкового кодексу України, тому при визначенні, зокрема, об`єкта оподаткування, і платники податків, і податкові органи мають керуватися, в першу чергу, нормами означеного кодифікованого нормативно-правового акту.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.10.2025 у справі №560/21804/23, яку суд враховує при вирішенні даного спору в силу ч.5 ст. 242 КАС України.
За правилами, встановленими підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
У постанові від 27 лютого 2024 року у справі № 440/9997/22 Верховний Суд виснував, що об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Для обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган використовує: (1) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; або (2) відомості з оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документи на право власності; або (3) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та документів, наданих платником, у сукупності. законодавець передбачив кілька джерел, з яких податковий орган може отримати відомості, необхідні для обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Суд зазначає, що на момент нарахування позивачу податку на нерухоме майно щодо нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 5370,90 м. кв, із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно чітко вбачалося, що вказаний об`єкт нерухомості складався, в тому числі, з огорожі 1,2 (загальна площа 72,9 м. кв.) та замощення літ І (загальна площа 2503,5 м. кв.).
Згідно змісту постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 488 «Деякі питання проведення технічної інвентаризації» термін «замощення» - це спеціальне покриття вздовж зовнішнього боку стін будівлі, призначене для захисту фундаментів від атмосферних опадів. У технічних документах ці споруди позначаються римськими цифрами (наприклад, I, II).
Отже, замощення літ І фактично і є спеціальним покриттям (зокрема, асфальтована площадка, інше укріплене покриття тощо), яке входить до складу об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, суд зазначає, що замощення та огорожа не належать до об`єктів нежитлової нерухомості та, відповідно, не є об`єктами оподаткування. 
Таким чином, відповідач оскаржуваним рішенням протиправно здійснив позивачу нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , в частині, що стосується огорожі 1,2 (загальна площа 72,9 м. кв.) та замощення літ І (загальна площа 2503,5 м. кв.).
Водночас, нарахування згаданого податку на решту приміщень об`єкта нерухомості - зерновий тік літ А (загальна площа 2792,5 кв. м.) та вбиральня літ Б (загальна площа 2 кв.м.) є правомірним, оскільки безумовно такі приміщення належать до об`єктів нежитлової нерухомості та, відповідно, є об`єктами оподаткування.
Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення з нарахування податку на нерухоме майно за податковий період 2022 року щодо об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 5370,90 кв.м., - в частині, що стосується нарахування податку на огорожу 1,2 (загальна площа 72,9 кв.м.) та замощення літ І (загальна площа 2503,5 кв. м.), є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні відомості про нарахування сум податку на ко жну окрему складову цілісного об`єкта нерухомості (в тому числі на огорожу та замощення), що б дозволяло суду правильно вирахувати суму протиправно нарахованого податкового зобов`язання, а тому суд лише скасовує податкове рішення у конкретній частині, в той час як правильність вирахування правомірної частини суми податку на нерухоме майно щодо зернового тіку літ А (площа 2792,5 кв.м.) та вбиральні літ Б (площа 2 кв.м) відноситься до повноважень контролюючого органу.
До того ж, повне скасування оскаржуваного рішення фактично призведе до звільнення позивача від обов`язку сплати податкового зобов`язання щодо складових об`єкту нерухомості, приміщення якого є об`єктами нежитлової нерухомості та, відповідно, об`єктами оподаткування, що безумовно суперечитиме статті 67 Конституції України.
При цьому, суд відхиляє доводи позивача в частині того, що до оскаржуваного податкового повідомлення рішення відповідачем не додавався розрахунок заборгованості податкового зобов`язання, оскільки матеріалами справи підтверджується направлення на податкову адресу позивача (м. Чернівці, вул. Головна, 196/26) поштовим відправленням такого розрахунку разом із ППР. Зазначений розрахунок також міститься в матеріалах справи. Вказані обставини не заперечувалися позивачем в ході судового розгляду справи.
Більше того, на переконання суду, сам факт не надання розрахунку податкового зобов`язання до податкового повідомлення-рішення не може автоматично підтверджувати протиправність нарахування податкового зобов`язання. 
Суд також критично оцінює доводи позивача, що об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , не є об`єктом оподаткування згідно п.п. «ж» п.п. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки позивачем не доведено факту віднесення його до категорії сільськогосподарських товаровиробників та, відповідно, використання об`єкту нерухомості у своїй господарській діяльності. 
За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення суду.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково.
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 3 ст. 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача у сумі 610,95 грн. 
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 30.08.2023 року №0303735-2412-2412-UA26080230000035462, яким ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2022 року на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , - у частині, що стосується нарахування податкового зобов`язання на такі складові цілісного об`єкту нерухомості - огорожа 1,2 (загальна площа 72,9 кв. м..) та замощення літ І (загальна площа 2503,5 кв.м.).
3. В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області сплачений судовий збір у сумі 610,95 грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200 А, м. Чернівці, 58603, Код ЄДРПОУ 44057187).

Суддя І.В. Маренич