ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року   Справа № 903/1007/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Хабарова М.В. ,  суддя Петухов М.Г. 
секретар судового засідання Кульчин Д.А. 

представники учасників справи не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу позивача Малого приватного підприємства «К.О.Т.» на рішення Господарського суду Волинської області від 24.02.2026 року (повне рішення складено 06.03.2026 року) у справі №903/1007/25 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом Малого приватного підприємства «К.О.Т.»
до 1) Державного підприємства «СЕТАМ»
2) Сільськогосподарського приватного підприємства «Рать»
3) Приватного виконавця Пироги Сергія Степановича
про визнання незаконними та скасування результатів електронних торгів,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Волинської області від 24.02.2026 року у справі №903/1007/25 в задоволенні позову Малого приватного підприємства «К.О.Т.» до Державного підприємства «СЕТАМ», Сільськогосподарського приватного підприємства «Рать», приватного виконавця Пироги Сергія Степановича, про визнання незаконними та скасування результатів електронних торгів - відмовлено.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що реалізація майна на електронних торгах у межах виконавчого провадження спрямована на поновлення прав кредитора та є складовою права на справедливий суд. При цьому, визначення вартості майна є процесуальною дією виконавця щодо примусового виконання рішень, а належним способом захисту прав боржника уданому випадку є оскарження рішень та дій виконавця, а не оцінки майна. Враховуючи, що звіти про оцінку від 13.01.2019 року були дійсні на час проведення публічних електронних торгів 13.05.2019 року, рецензування звітів про оцінку в межах кримінального провадження відбулося в лютому 2022 року, а електронні торги з реалізації належного позивачу нерухомого майна проведені 30.04.2019 року, тобто на час проведення електронних торгів звіти були чинними.
З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання незаконними та скасування результатів електронних торгів.
Не погоджуючись із рішенням позивач Мале приватне підприємство «К.О.Т.» подало скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення від 24.02.2026 року у даній справі та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги позивача задоволити повністю.
Обґрунтовуючи скаргу МПП «К.О.Т.» зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував факту заниження оцінки вартості спірного майна, яке реалізоване на електронних торгах. Суд першої інстанції не надав оцінки факту закриттю кримінального провадження, а також відомостям із постанови слідчого від 11.07.2025 року та витягу з протоколу Екзаменаційної комісії ФДМУ №136 від 10.11.2022 року, згідно яких кримінальне провадження було закрите саме через притягнення оцінювача Марчука О.М. до відповідальності та позбавлення його кваліфікаційного свідоцтва за порушення, виявлені під час досудового розслідування. Таким чином, факт допущення оцінювачем порушень законодавства при оцінці майна позивача є встановленим і зафіксованим державою в особі ФДМУ.
Апелянт наголошує, що заниження оцінки вартості майна, яке реалізоване на електронних торгах є доведеним фактом, а тому вказані відомості підлягають врахуванню судом, що не було зроблено судом першої інстанції.
Судом першої інстанції помилково застосував нерелевантні норми права, поширивши принцип дії в часі нормативно-правових актів на засоби доказування. Звіт про оцінку є документом, який відображає результати практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності станом на конкретну дату. Він не може набувати або втрачати чинність у розумінні дії закону.
Рецензії Регіонального відділення ФДМУ, складені у лютому 2022 року, не скасовують дію звітів на майбутнє. Рецензії встановлюють юридичний та об`єктивний факт: станом на 13.01.2019 року звіти про оцінку були складені з порушенням вимог законодавства та містили недостовірні дані щодо ринкової вартості майна.
Апелянт також вважає, що суд першої інстанції не врахував обов`язкових правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо впливу заниженої ціни на результати торгів.
Крім того, апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач повинен захищати свої права шляхом стягнення збитків із суб`єкта оціночної діяльності, суперечить принципу ефективності судового захисту. Такий підхід позбавляє МПП «К.О.Т.» нерухомого майна, залишаючи його у власності набувача СПП «Рать», який придбав його за вартістю, що не відповідає ринковій.
На думку апелянта, висновок суду про відсутність порушеного права є помилковим та суперечить фактичним обставинам. Суд безпідставно пов`язав наявність права на захист виключно із чинністю звітів на дату торгів, повністю проігнорувавши матеріально-правову сутність завданої шкоди. Відчуження майнового комплексу МПП «К.О.Т.» на електронних торгах за ціною, яка доведено є нижчою від ринкової, має прямим наслідком порушення права власності позивача. Порушення полягає у непропорційному позбавленні підприємства активів та штучному зменшенні суми коштів, яка була спрямована на погашення його боргів у виконавчому провадженні. За умови реалізації майна за дійсною ринковою ціною, для задоволення вимог стягувача було б достатньо продати значно меншу частину майна. Отже, майнове право позивача безперечно є порушеним.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя Мамченко Ю.А., суддя Петухов М.Г., суддя Хабарова М.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.04.2026 року відкрито апеляційне провадження у справі №903/1007/25.
Ухвалою від 18.05.2026 року задоволено клопотання Малого приватного підприємства «К.О.Т.» про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 29.06.2026 року. 
28.04.2026 року від Приватного виконавця Пироги Сергія Степановича надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Обґрунтовуючи відзив приватний виконавець наголошує, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для скасування результатів торгів, оскільки на виконання ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» боржник МПП «К.О.Т.» ще 28.01.2019 року був ознайомлений із результатами оцінки майна.
Відповідно до сталої позиції Великої Палати Верховного Суду, визначення вартості майна є процесуальною дією виконавця, яка підлягає оскарженню виключно в порядку ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» через суд, який видав виконавчий документ. Боржник скористався цим правом, проте ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 21.02.2023 року у справі №159/1777/17, залишеною в силі апеляційним судом 19.04.2024 року, його скаргу на дії приватного виконавця щодо оцінки майна було залишено без розгляду, що підтверджує законність судового рішення та відсутність порушень у процедурі реалізації майна.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.03.2018 у справі № 914/881/17 визначила, що звіт про оцінку майна не створює правових наслідків для учасників правовідносин, а лише фіксує професійні дії та висновки суб`єкта оціночної діяльності, що унеможливлює його самостійне судове оскарження. Господарський суд Волинської області правомірно констатував, що позивач МПП «К.О.Т.» не скористався законодавчо визначеним способом спростування оцінки - клопотанням про її рецензування. При цьому, суд правомірно оцінив рецензії Регіонального відділення ФДМУ, оскільки вони виконані в межах кримінального провадження №12019030110000795, а не в процесі виконання рішення, та складені через три роки після реалізації майна.
Господарський суд першої інстанції вірно встановив, що позивач не скористався належним та ефективним способом захисту своїх прав, визначених нормами спеціального законодавства. Чинне законодавство передбачає цивільно-правову відповідальність оцінювача за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, тому належним способом захисту прав позивача є виключно позов до суб`єкта оціночної діяльності про відшкодування матеріальної шкоди. Обраний позивачем спосіб захисту - визнання торгів недійсними не здатний поновити його права, проте прямо порушує майнові інтереси третіх осіб: добросовісного покупця СПП «Рать», який оплатно придбав майно, та кредитора Widrig Finanz & Beteiligungs-Aktiengesellschaft (Відріг Фінанц унд Бетайлігунгс-Акціенгезельшафт), який законно одержав кошти від реалізації.
Крім того, навіть у разі задоволення позову порушене право позивача не буде відновлено, що свідчить про неефективність обраного способу захисту. Доводи апелянта про ефективність такого способу є декларативними та не підтверджені жодним належним обґрунтуванням, а спроба апелянта поставити під сумнів результати торгів через недоліки оцінки фактично спрямована на перекладення відповідальності оцінювача на добросовісного набувача майна.
Самі по собі недоліки оцінки чи розмір стартової ціни не є безумовною підставою для визнання торгів недійсними, оскільки вирішальне значення має порушення процедури їх проведення та вплив на конкуренцію. Апелянт не довів обмеження кола учасників, відсутності конкуренції чи втручання в аукціон, які б спотворили механізм ціноутворення. Більше того, майно реалізували лише на третіх торгах, тобто за мінусом 30 % від початкової вартості майна, що свідчить про завищення початкової оціночної вартості та повністю спростовує твердження про заниження ціни продажу. Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували порушення встановлених законодавством правил проведення торгів. Більше того, позивачем взагалі не вказується на їх наявність. Також у даній справі є преюдиційний факт, який був встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили, і є обов`язковим для суду та сторін у наступних справах без необхідності повторного доказування. Саме такий преюдиційний факт досліджений судом першої інстанції та прийнятий до уваги 
Приватний виконавець звертає увагу апеляційного суду, що арештовані об`єкти нерухомого майна були набуті відповідачем СГПП «Рать» за відплатними договором на прилюдних торгах у порядку, встановленому для виконання судових рішень, а відтак останнє є добросовісним набувачем.
29.06.2026 року від Малого приватного підприємства «К.О.Т.» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на участь представника в іншому судовому засіданні.
29.06.2026 року від Приватного виконавця Пироги Сергія Степановича надійшли заперечення щодо клопотання про відкладення розгляду справи
Крім того, у судовому засіданні апеляційної інстанції колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання апелянта про відкладення розгляду справи через перебування представника у іншому судовому засіданні, з огляду на те, що відкладення є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу в судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду не є підставою для відкладення. Явка сторін обов`язковою не визнавалась, а матеріалів достатньо для розгляду справи по суті. Колегія суддів також зауважує, що заявник не обмежений колом представників. Апеляційна скарга подана саме відповідачем. Апелянт також вправі був скористатися можливістю участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а розгляд справи вже відкладався за його ж клопотанням.
Інші учасники справи не забезпечили явку своїх представників у судове засідання апеляційної інстанції 29.06.2026 року, проте така неявка не перешкоджає розгляду справи, присутність представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено місцевим господарським судом та стверджено матеріалами справи, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.09.2017 року у справі №159/1777/17 дозволено виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 16.02.2017 року у справі АС №385у/2016 за позовом «Відріг Фінанц унд Бетайлігунгс-Акціенгезельшафт» (Widrig Finanz @ Beteiligungs-Aktiengesellschaft) (Князівство Ліхтенштейн) до МПП «К.О.Т.» (Україна) про стягнення з МПП «К.О.Т.» на користь «Відріг Фінанц унд Бетайлігунгс-Акціенгезельшафт» (Widrig Finanz @ Beteiligungs-Aktiengesellschaft), 106173,38 євро основного боргу, що станом на 28.09.2017 року за офіційним курсом Національного банку України становить 3299868,65 грн., 43925,00 євро боргу по процентах за користування грошовими коштами, що станом на 28.09.2017 року за офіційним курсом Національного банку України становить 1365189,00 грн, 7329,17 євро для відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, що станом на 28.09.2017 року за офіційним курсом Національного банку України становить 227790,00 грн., а всього 157427,55 євро, що станом на 28.09.2017 року за офіційним курсом Національного банку України становить 4892848,25 грн. 
Ковельським міськрайонним судом Волинської області виданий виконавчий лист по справі та останній перебував на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 10.08.2018 року.
В межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 10.01.2019 року щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро оцінки та інвентаризації» задля надання письмового звіту (звітів) з питань ринкової вартості наступного описаного та арештованого майна (а.с.15-16): 
· Земельна ділянка, площею 5,4548 га, кадастровий номер 0710400000:41:010:0092, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; 
· Компресорна 3-1, площею 204,5 кв.м.; 
· Побутовий корпус Т-3, площею 1024,8 кв.м.; 
· Цех м`яких меблів Д-2 площею 2882,0 кв.м.;
· Будівля котельні Г-3, площею за технічною документацією 543,9 кв.м.;
· Будівля складу готової продукції Б-1 площею 1155,4 кв.м.; 
· Сховище Р-1, площею за технічною документацією 380,1 кв.м.; 
· Будівля складу ДМК К-1 площею 487,9 кв.м.;
· Компресорна Ц-1, площею 47,6 кв.м.; 
· Прохідна М-1, площею 24,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Ковель, вул. Анатолія Грищенка (колишня Кутузова), 11. в умовах вимушеного продажу. 
28.01.2019 року МПП «К.О.Т.» отримано лист приватного виконавця Пироги С.С. №67 про вартість майна, у відповідності до якого встановлено, що ринкова вартість вищевказаний об`єктів, станом на 13.01.2019 року, становить: 
· земельна ділянка, площею 5,4548 га, кадастровий номер 0710400000:41:010:0092, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості - 3707082,00 грн. ; 
· Компресорна З-1, площею 204,5 кв.м - 76567,00 грн; 
· Побутовий корпус Т-3, площею 1024,8 кв.м. - 603607,00 грн; 
· Цех м`яких меблів Д-2, площею 2882,0 кв.м. - 1217336,00 грн; 
· Будівля котельні Г-3, площею за технічною документацією 543,9 кв.м. - 626702,00 грн; 
· Будівля складу готової продукції Б-1, площею 1155,4 кв.м. - 488032,00 грн; 
· Сховище Р-1, площею за технічною документацією 380,1 кв.м. 11441,00 грн ; 
· Будівля складу ДМК К-1, площею 487,9 кв.м. - 257891,00 грн; 
· Компресорна Ц-1, площею 47,6 кв.м. - 7061,00 грн; 
· Прохідна М-1, площею 24,8 кв.м. - 12871,00 грн., про що свідчать висновки про вартість майна, що є додатками до вищенаведеного листа. 
В позовній заяві позивач вказує, що 13.03.2019 року директор МПП «К.О.Т.» ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження в даній частині, а саме з звітами ТОВ «Бюро оцінки та інвентаризації» від 13.01.2019 року (без вихідних номерів, конкретизація кожного звіту відповідає назвам досліджуваних об`єктів, що зазначені вище).
Зазначене майно Скаржника реалізоване на електронних торгах організатором ДП «СЕТАМ» 30.04.2019 року, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №401988 (а.с.19).
Згідно з актом про проведення публічних електронних торгів від 13.05.2019 року (ВП НОМЕР_1) встановлено, що відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 30.04.2019 року №401988, виданого Державним підприємством «СЕТАМ», переможцем торгів визнано: 
· Сільськогосподарське приватне підприємство «Рать», код ЄДРПОУ 03737422, адреса: Волинська область, Луцький район, село Ратнів.
· Майно придбане за ціною: 4933890 (чотири мільйони дев`ятсот тридцять три тисячі вісімсот дев`яносто) гривень 50 копійок.
· Сума, внесена переможцем електронних торгів: 4933890 (чотири мільйони дев`ятсот тридцять три тисячі вісімсот дев`яносто) гривень 50 копійок. 
17.05.2019 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Козоріс Н.С. на підставі акту про проведені електронні торги у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 13.05.2019 року, СПП «РАТЬ» видано свідоцтва про право власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна, а саме: 
1. Свідоцтво про право власності від 17.05.2019 року, зареєстроване в реєстрі за №1358, відносно будівлі складу ДМК К-1 площею 487,9 кв.м; 
2. Свідоцтво про право власності від 17.05.2019 року, зареєстроване в реєстрі за №1356, відносно будівлі складу готової продукції Б-1 площею 1155,4 кв.м; 
3. Свідоцтво про право власності від 17.05.2019 року, зареєстроване в реєстрі за №1370, відносно будівлі котельні Г-3 площею 543,9 кв.м; 
4. Свідоцтво про право власності від 17.05.2019 року, зареєстроване в реєстрі за №1372, відносно будівлі побутового корпусу Т-3 площею 1024,8 кв.м; 
5. Свідоцтво про право власності від 17.05.2019 року, зареєстроване в реєстрі за №1360, відносно прохідної М-1 Т-3 площею 24,8 кв.м; 
6. Свідоцтво про право власності від 17.05.2019 року, зареєстроване в реєстрі за №1362, відносно будівлі сховища Р-1 площею 380,1 кв.м; 
7. Свідоцтво про право власності від 17.05.2019 року, зареєстроване в реєстрі за №1364, відносно будівлі компресорної З-1 площею 204,5 кв.м; 
8. Свідоцтво про право власності від 17.05.2019 року, зареєстроване в реєстрі за №1374, відносно будівлі цеху м`яких меблів Д-2 площею 2882,0 кв.м; 
9. Свідоцтво про право власності від 17.05.2019 року, зареєстроване в реєстрі за №1366, відносно земельна ділянка, площею 5,4548 га, кадастровий номер 0710400000:41:010:0092;
10. Свідоцтво про право власності від 17.05.2019 року, зареєстроване в реєстрі за №1368, відносно будівлі трансформаторної Л-1 площею 125,7 кв.м.
Позивач доводить, що реалізація належного йому нерухомого майна на електронних торгах є протиправною, оскільки остання відбулась за заниженою ціною, що безпосередньо порушує права боржника як сторони виконавчого провадження.
Ковельським відділом поліції ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №12019030110000795 від 24.04.2019 року за ч.1 ст.365-2 КК України.
Згідно з відомостей, викладених повідомленні про вчинення злочину МПП «К.О.Т.» встановлено, що у відповідності до проведеної оцінки майна на замовлення позивача (звіт про оцінку майна виконаний Глизь О.Г. від 25.03.2019 року) та згідно з відомостями витягу №45 із технічної документації про нормативно грошову оцінку спірної земельної ділянки від 22.01.2019 року наявні розбіжності, тобто фактичне заниження вартості майна з боку суб`єкта оціночної діяльності, що відображене у звітах про оцінку майна в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, на суму понад 8 мільйонів гривень. 
19.07.2022 року постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів в сфері господарської діяльності слідчого управління ГУНП у Волинській області МПП «К.О.Т.» залучене як потерпілий у кримінальному провадженні №12019030110000795 від 24.04.2019 року.
В межах вказаного кримінального провадження на запит органу досудового розслідуванням, Управлінням забезпечення реалізації повноважень у Волинській області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях було забезпечено рецензування копій звітів про оцінку, складених суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бюро оцінки та інвентаризації»:
1. Звіту про оцінку нерухомого майна - будівлі котельні «Г-3», що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Ковель, вул.Анатолія Грищенка (колишня Кутузова), 11, дата оцінки - 13.01.2019 (далі - Звіт про оцінку 1)/рецензія №7-22-0017 від 21.02.2022 року; 
2. Звіту про оцінку майна - будівлі цеху м`яких меблів «Д-2», загальною площею 2882,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Ковель, вул.Анатолія Грищенка (колишня Кутузова), 11, дата оцінки - 13.01.2019 року (далі - Звіт про оцінку №2)/рецензія №7-22-0015 від 18.02.2022 року; 
3. Звіту про оцінку нерухомого майна - будівлі побутового корпусу «Т-3», загальною площею 1024,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Ковель, вул.Анатолія Грищенка (колишня Кутузова), 11, дата оцінки - 13.01.2019 року (далі- Звіт про оцінку №3)/ рецензія №7-22-0014 від 18.02.2022 року; 
4. Звіту про оцінку нерухомого майна - будівлі компресорної «З-1» загальною площею 204,5 кв.м. що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Ковель, вул.Анатолія Грищенка (колишня Кутузова), 11, дата оцінки - 13.01.2019 року (далі - Звіт про оцінку №4)/ рецензія №7-22-0013 від 17.02.2022 року; 
5. Звіту про оцінку нерухомого майна - будівлі складу ДМК літера «К-1», загальною площею 487,9 кв.м. що знаходиться за адресою: Волинська обл. м.Ковель, вул.Анатолія Грищенка (колишня Кутузова), 11, дата оцінки - 13.01.2019 року (далі - Звіт про оцінку №5)/ рецензія №7-22-0012 від 17.02.2022 року; 
6. Звіту про оцінку нерухомого майна - будівлі сховища «Р-1», загальною площею 380,1 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Ковель, вул.Анатолія Грищенка (колишня Кутузова), 11, дата оцінки - 13.01.2019 року (далі - Звіт про оцінку №6)/рецензія №7-22-0011 від 16.02.2022 року;
7. Звіту про оцінку нерухомого майна - будівлі складу готової продукції «Б-1», загальною площею 1155,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Ковель, вул. Анатолія Грищенка (колишня Кутузова, 11, дата оцінки - 13.01.2019 року (далі - Звіт про оцінку №7)/ рецензія №7-22-0019 від 22.02.2022 року; 
8. Звіту про оцінку нерухомого майна - будівлі сховища «Р-1» загальною площею 47,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Ковель, вул. Анатолія Грищенка (колишня Кутузова, 11, дата оцінки - 13.01.2019 року (далі - Звіт про оцінку №8)/ рецензія №7-22-0009 від 16.02.2022 року;
9. Звіту про оцінку нерухомого майна - будівлі трансформаторної підстанції «Л-1» загальною площею 125,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Ковель, вул.Анатолія Грищенка (колишня Кутузова, 11, дата оцінки - 13.01.2019 року (далі- Звіт про оцінку №9)/ рецензія №7-22-0016 від 18.02.2022 року; 
10. Звіту про оцінку нерухомого майна - будівлі прохідної, загальною площею 24,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Ковель, вул.Анатолія Грищенка (колишня Кутузова, 11, дата оцінки - 13.01.2019 року (далі - Звіт про оцінку №10)/ рецензія №7-22-0018 від 22.02.2022 року.
Вищевказаними рецензіями встановлено наступне: 
1. Звіт про оцінку нерухомого майна - будівлі складу ДМК літера «К-1»: 
· відсутнє обґрунтування вибору відповідної бази оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· на стор.6 зазначено, що стан будівлі оцінювався шляхом візуального обстеження, а у «Заяві оцінювача» - відсутня інформація щодо особистого огляду об`єкта оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· курс іноземної валюти - долар США, який зазначений та використовується при розрахунках, на дату оцінки не відповідає курсу встановленому НБУ (стор.3., стор.32 34); 
· некоректно проведено коригування та відсутнє обґрунтування коригувань, між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки в дохідному та порівняльному підходах (стор.30-31, стор.33-34); 
· частина об`єктів порівняння підібрані некоректно враховуючи, що площа об`єкта оцінки 487,9 кв.м. (стор.30, стор.32-33); 
· розрахунок ставки капіталізації проведено некоректно (стор.31-34); 
· недостатнє обґрунтування оціночної процедури узгодження результатів оцінки (п.21 Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», як наслідок Звіт класифікується за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може бути використаний; 
2. Звіт про оцінку нерухомого майна - компресорної літера «Ц-1»:
· відсутній опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати (п.56 Національного стандарту №1); 
· відсутнє обґрунтування вибору відповідної бази оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· на стор.6 зазначено, що стан будівлі оцінювався шляхом візуального обстеження, а у «Заяві оцінювача» - відсутня інформація щодо особистого огляду об`єкта оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· курс іноземної валюти - долар США, який зазначений та використовується при розрахунках, на дату оцінки не відповідає курсу встановленому НБУ (стор.3., стор.23 24); 
· коригування вартості об`єктів порівняння проведено некоректно та відсутнє обґрунтування щодо даних коригувань (стор.24); 
· у звіті наявні описки та неточності, як наслідок Звіт класифікується за ознакою абзацу четвертого пункту 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною з звіті, після виправлення зазначених недоліків; 
3. Звіт про оцінку нерухомого майна - будівлі котельні «Г-3»:
· не повній мірі зібрано та проаналізовано всі істотні відомості про об`єкт оцінки, зокрема вихідні дані про його правовий статус, відомості про склад, технічні та інші характеристики (п.53 Національного стандарту №1); 
· відсутній опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати (п.56 Національного стандарту №1); 
· розрахунки наведені лише для визначення вартості димової труби, а розрахунки для визначення вартості будівлі котельні «Г-3» - відсутні;
· відсутня схема та інформація (креслення, характеристика тощо) у технічному паспорті щодо допоміжної споруди димової труби (п.8 Національного стандарту №2); 
· у висновку про вартість майна не відображено факт про включення або не включення до ринкової вартості суми податку на додану вартість (п.17 Національного стандарту №1); 
· у висновку про вартість майна відсутня коротка характеристики об`єкта оцінки (п.60 Національного стандарту №1); 
· курс іноземної валюти - долар США, який зазначений та використовується при розрахунках, на дату оцінки не відповідає курсу встановленому НБУ (стор.3-4), як наслідок Звіт класифікується за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може бути використаний;
4. Звіт про оцінку нерухомого майна - будівлі прохідної, загальною площею - 24,8 кв.м.: 
· відсутнє обґрунтування вибору відповідної бази оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· на стор.6 зазначено, що стан будівлі оцінювався шляхом візуального обстеження, а у «Заяві оцінювача» - відсутня інформація щодо особистого огляду об`єкта оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· курс іноземної валюти - долар США, який зазначений та використовується при розрахунках, на дату оцінки не відповідає курсу встановленому НБУ (стор.3., стор.24); 
· у порівняльному підході наявні об`єкти порівняння які за своїми характеристиками не в повній мірі відповідають об`єкту оцінки (стор.24); 
· некоректно проведено коригування та відсутнє обґрунтування коригувань, між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки в порівняльному підході (стор.24-25), як наслідок Звіт класифікується за ознакою абзацу четвертого пункту 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною з звіті, після виправлення зазначених недоліків; 
5. Звіт про оцінку нерухомого майна - трансформаторної підстанції, загальною площею - 125,7 кв.м.: 
· відсутнє обґрунтування вибору відповідної бази оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· на стор.6 зазначено, що стан будівлі оцінювався шляхом візуального обстеження, а у «Заяві оцінювача» - відсутня інформація щодо особистого огляду об`єкта оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· курс іноземної валюти - долар США, який зазначений та використовується при розрахунках, на дату оцінки не відповідає курсу встановленому НБУ (стор.3., стор.24); 
· у порівняльному підході наявні об`єкти порівняння які за своїми характеристиками не в повній мірі відповідають об`єкту оцінки (стор.24);
· некоректно проведено коригування та відсутнє обґрунтування коригувань, між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки в порівняльному підході (стор.24-25), як наслідок Звіт класифікується за ознакою абзацу четвертого пункту 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною з звіті, після виправлення зазначених недоліків; 
6. Звіт про оцінку нерухомого майна - будівлі побутового корпусу«Т-3»:
· відсутнє обґрунтування вибору відповідної бази оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· на стор.6 зазначено, що стан будівлі оцінювався шляхом візуального обстеження, а у «Заяві оцінювача» - відсутня інформація щодо особистого огляду об`єкта оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· курс іноземної валюти - долар США, який зазначений та використовується при розрахунках, на дату оцінки не відповідає курсу встановленому НБУ (стор.3., стор.32); 
· враховуючи, що найбільш ефективне використання зазначено «виробничо складське» та фізичні характеристики об`єкта оцінки, у дохідному підході некоректно підібрано подібне майно (п.42 та п.43 Національного стандарту №1); 
· у порівняльному підході наявні об`єкти порівняння які за своїми характеристиками не в повній мірі відповідають об`єкту оцінки (стор.34-35); 
· розрахунок ставки капіталізації проведено некоректно (стор.34-36); 
· некоректно проведено коригування та відсутнє обґрунтування коригувань, між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки в дохідному та порівняльному підходах (стор.33, стор.36); 
· узгодження результатів оцінки проведено некоректно (стор.37), як наслідок Звіт класифікується за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може бути використаний;
7. Звіт про оцінку нерухомого майна - будівлі цеху м`яких меблів «Д-2»: 
· відсутнє обґрунтування вибору відповідної бази оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· на стор.6 зазначено, що стан будівлі оцінювався шляхом візуального обстеження, а у «Заяві оцінювача» - відсутня інформація щодо особистого огляду об`єкта оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· курс іноземної валюти - долар США, який зазначений та використовується при розрахунках, на дату оцінки не відповідає курсу встановленому НБУ (стор.3., стор.34 35); 
· некоректно проведено коригування та відсутнє обґрунтування коригувань, між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки в дохідному та порівняльному підходах (стор.33, стор.35-36); 
· частина об`єктів порівняння підібрані некоректно враховуючи, що площа об`єкта оцінки 2 882,00 кв.м. (стор.30, стор.32-33); 
· розрахунок ставки капіталізації проведено некоректно (стор.31-34); 
· недостатнє обґрунтування оціночної процедури узгодження результатів оцінки (п.21 Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна»), як наслідок Звіт класифікується за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може бути використаний; 
8. Звіт про оцінку нерухомого майна - будівлі складу готової продукції «Б-1»: 
· відсутнє обґрунтування вибору відповідної бази оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· на стор.6 зазначено, що стан будівлі оцінювався шляхом візуального обстеження, а у «Заяві оцінювача» - відсутня інформація щодо особистого огляду об`єкта оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· курс іноземної валюти - долар США, який зазначений та використовується при розрахунках, на дату оцінки не відповідає курсу встановленому НБУ (стор.3., стор.33,35); 
· некоректно проведено коригування та відсутнє обґрунтування коригувань, між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки в дохідному та порівняльному підходах (стор.33, стор.36); 
· частина об`єктів порівняння підібрані некоректно враховуючи, що площа об`єкта оцінки 1 155,4 кв.м. (стор.33, стор.35); 
· розрахунок ставки капіталізації проведено некоректно (стор.34-37); 
· недостатнє обґрунтування оціночної процедури узгодження результатів оцінки (п.21 Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна»), як наслідок Звіт класифікується за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може бути використаний; 
9. Звіт про оцінку нерухомого майна - будівлі сховища «Р-1»: 
· відсутнє обґрунтування вибору відповідної бази оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· на стор.15 зазначено, що стан будівлі оцінювався шляхом візуального обстеження, а у «Заяві оцінювача» - відсутня інформація щодо особистого огляду об`єкта оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· курс іноземної валюти - долар США, який зазначений та використовується при розрахунках, на дату оцінки не відповідає курсу встановленому НБУ (стор.3);
· аналоги не є об`єктами порівняння (стор.28-29); 
· технічний стан об`єкта оцінки зазначено некоректно (ст.26), як наслідок Звіт класифікується за ознакою абзацу 5 пункту 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може бути використаний;
10. Звіт про оцінку нерухомого майна - будівлі компресорної «З-1»:
· відсутнє обґрунтування вибору відповідної бази оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· на стор.6 зазначено, що стан будівлі оцінювався шляхом візуального обстеження, а у «Заяві оцінювача» - відсутня інформація щодо особистого огляду об`єкта оцінки (п.56 Національного стандарту №1); 
· курс іноземної валюти - долар США, який зазначений та використовується при розрахунках, на дату оцінки не відповідає курсу встановленому НБУ (стор.3., стор.32 34);
· некоректно проведено коригування та відсутнє обґрунтування коригувань, між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки в дохідному та порівняльному підходах (стор.30-34);
· частина об`єктів порівняння підібрані некоректно враховуючи, що площа об`єкта оцінки 204,5 кв.м. (стор.30, стор.32-33); 
· розрахунок ставки капіталізації проведено некоректно (стор.32-34); 
· недостатнє обґрунтування оціночної процедури узгодження результатів оцінки (п.21 Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна»), як наслідок Звіт класифікується за ознакою абзацу п`ятого пункту 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може бути використаний.
Як зазначалось вище, Господарський суд Волинської області рішенням від 24.02.2026 року у справі №903/1007/25 відмовив у задоволенні позову.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. (ст.15 Цивільного кодексу України, надалі в тексті - ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у ст.16 ЦК України.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Колегія суддів враховує, що у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2019 року у справі №910/6642/18 судом касаційної інстанції викладено висновок про стадійність захисту права, зокрема, вказано на те, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорення відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів ст.4 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тексті - ГПК України), ст.ст.15,16 ЦК України), можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Отже при вирішенні спору господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в імперативній формі встановлено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. 
Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.
За змістом статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.
Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.
У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.
Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.
Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.
Відповідно до ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. 
На виконання вимог ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», у день одержання звітів про оцінку майна 22.01.2019 року на адресу МПП «К.О.Т» було надіслано лист про вартість описаного та арештованого майна, який відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення був одержаний МПП «К.О.Т.» 28.01.2019 року.
Мале приватне підприємство «К.О.Т.» зверталося до Ковельського міськрайонного суду Волинської області із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича щодо передачі на примусову реалізацію майна, оскільки не погодилось із відомостями щодо визначення вартості майна, та вважало неправомірними дії приватного виконавця Пироги С.С., що пов`язані із примусовою реалізацією майна на електронних торгах.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2023 року, яка залишена без змін Постановою Волинського апеляційного суду від 19.04.2023 року у справі №159/1777/17 скаргу Малого приватного підприємства «К.О.Т.» на дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича щодо передачі на примусову реалізацію майна, залишено без розгляду. В Ухвалі Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2023 року зазначено наступне: «беручи до уваги зазначені обставини, а також обізнаність заявника сторони виконавчого провадження ще з 2019 року про обставини, викладені в скарзі, звернення до суду 27 вересня 2022 року та відсутність обґрунтувань поважності пропуску строку щодо інших вимог скарги, суд приходить до висновку, що скаргу подано з порушенням строку без зазначення поважності причин його пропуску. оскільки скаржником МПП «К.О.Т.» пропущено процесуальний строк на подання скарги на дії приватного виконавця Пироги С.С.».
Згідно з ч.ч.1,2 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, порядок реалізації арештованого майна регулюється, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016 року (далі - Порядок №2831/5).
Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1 статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Позивач звернувся із позовом про визнання недійсними та скасування електронних торгів від 30.04.2019 року з продажу майна, а саме: Комплексу будівель і споруд, загальною площею 6829,10 кв.м та земельна ділянка, площею 5,4548 га, К/Н 0710400000:41:010:0092, за адресою: Волинська обл., м.Ковель, вул.Анатолія Грищенка, 11, реєстраційний номер лота 340372, що належали на праві власності Малому приватному підприємству «К.О.Т.» (ЄДРПОУ - 30707500), оформлені протоколом проведення електронних торгів №401988 від 30.04.2019 року.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що реалізація майна, зокрема майнових прав, на прилюдних торгах полягає у продажу цього майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на нього до покупця - переможця прилюдних торгів. Тому, враховуючи передбачені законодавством особливості щодо прилюдних торгів, проведення таких торгів є правочином.
Такий висновок узгоджується з приписами статей 650, 655 і частини 4 статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу купівлю-продаж на публічних торгах і визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі №925/1351/19 (пункти 6.17-6.18), від 07.07.2020 року у справі №438/610/14-ц (пункти 38-39), від 06.07.2022 року у справі №914/2618/16 (пункт 32), від 28.09.2022 року у справі №483/448/20 (пункт 9.66), від 04.07.2023 року у справі №233/4365/18 (пункт 33).
Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна - державна виконавча служба й організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є їхній переможець. Виходячи з наведеного, сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба й організатор цих торгів, та покупець - переможець торгів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №910/856/17 (пункти 40-41), від 07.07.2020 року у справі №438/610/14-ц (пункт 56), від 04.07.2023 року у справі №233/4365/18 (пункт 34)).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2023 року у справі №233/4365/18 наголосила, що оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акту про проведені електронні торги (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20 (пункт 104), від 28.09.2022 року у справі №483/448/20 (пункт 9.66)).
Відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України).
Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами електронних торгів, то підставами для визнання електронних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Порядком №2831/5.
Верховний Суд у спорах про визнання електронних торгів недійсними неодноразово наголошував на тому, що у вирішенні такого спору обов`язковому встановленню підлягають обставини:
1) чи мало місце порушення вимог Порядку №2831/5 та інших норм законодавства шляхом проведення електронних торгів; 
2) чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; 
3) чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати електронних торгів (постанови Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі №910/1454/17, від 20.11.2019 року у справі №925/796/18, від 10.03.2020 року у справі №927/1184/15).
Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ Порядку №2831/5 реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна. Дата розміщення на веб-сайті організатора торгів інформаційного повідомлення про електронні торги є датою оприлюднення інформації про продаж майна боржника. Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).
Отже, продаж майна розпочинається з моменту оприлюднення інформації про продаж та включає в себе власне електронні торги (в т.ч. повторні, треті).
За приписами розділу ІІІ Порядку №2831/5 організатор вносить до Системи інформацію про майно та формує лот аукціону (інформаційне повідомлення про електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною) на підставі отриманої ним заявки не пізніше ніж на третій робочий день з дати її отримання. Інформаційне повідомлення про електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною) повинно містити: інформацію про майно (лот): стартову ціну продажу. Інформація про майно, включене до лота, виставленого на електронний аукціон (аукціон за фіксованою ціною), вноситься Організатором згідно з документами, наданими відповідно до пунктів 2, 3 розділу II цього Порядку.
Після внесення лота до Системи автоматично визначається строк для підготовки до проведення аукціону, реєстрації учасників, огляду майна, який становить: для аукціонів за фіксованою ціною - 5 календарних днів; для електронних аукціонів: для лотів зі стартовою ціною до 5000,00 грн - 10 календарних днів; для лотів зі стартовою ціною від 5000,01 до 1000000,00 грн - 20 календарних днів; для лотів зі стартовою ціною від 1000000,01 грн - 30 календарних днів.
Дата початку проведення електронного аукціону (аукціону за фіксованою ціною) призначається на наступний після закінчення зазначених строків день та відображається в інформаційному повідомленні, яке розміщується на Вебсайті автоматично після внесення інформації про лот у Систему.
Тобто, Організатор проводить прилюдні торги за заявкою державного чи приватного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою, та інші відомості. Стартова ціна лота - початкова ціна продажу лота, яка дорівнює вартості майна, що виставляється на електронних торгах, визначеній відповідно до законодавства.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, реалізація майна на електронних торгах була направлена на реальне та ефективне відновлення порушених майнових прав кредитора, та відбулась в межах виконавчого провадження, тобто під час виконання рішення суду, яке є складовою частиною права на справедливий суд.
У даному випадку, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний чи приватний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Аналогічна правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі №308/12150/16, від 20.03.2019 року у справі №821/197/18/4440/16, від 20.07.2022 року у справі № 910/10956/15. 
Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби.
Зокрема, відповідно до ч.1 вказаної норми, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. 
Матеріалами справи стверджено, що будучи належним чином повідомленим про вартість описаного та арештованого майна, МПП «К.О.Т.» у вересні 2022 році зверталося до Ковельського міськрайонного суду Волинської області зі скаргами на дії приватного виконавця, в тому числі щодо оцінки та передачі арештованого майна на реалізацію, однак ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2023 року у справі №159/1777/17, залишеною в силі постановою Волинського апеляційного суду від 19.04.2024 року, скаргу МПП «К.О.Т.» було залишено без розгляду.
Отже, дії виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.
Зазначену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №678/301/12 та у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 року у справі №910/10136/17, від 30.01.2020 року у справі №903/41/18 та від 08.07.2020 року у справі №201/18443/17, від 26.05.2022 року у справі №905/857/19 (905/1455/20).
Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності здійснювала відповідні дії щодо примусового виконання на підставі виконавчих документів.
Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.
Встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.
Отже, оскаржити оцінку майна можна в порядку оскарження рішень та дій виконавців.
Учасники виконавчого провадження, яким є, зокрема і апелянт, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»).
Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів апеляційного суду наголошує, що позов та апеляційна скарга обґрунтовані тим, що позивач у зв`язку із рецензуванням у кримінальному провадженні звіту про оцінку вважає, що існують підстави для визнання торгів недійсними через занижену вартість реалізованого майна.
Законом України «Про виконавче провадження» передбачене право боржника на оскарження результатів незалежної оцінки майна безпосередньо до суду, а відтак подання позову до суду є проявом принципу диспозитивності. 
Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку державного виконавця або відповідного відділу Державної виконавчої служби здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності (постанова Верховного суду від 20.09.2023 року у справі №161/4629/21).
За висновком Верховного суду рецензування звіту з оцінки є «єдиним» законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки і у разі незгоди із результатами оцінки майна заявник мав право звернутись з клопотанням про призначення рецензування звіту про оцінку майна (постанова Верховного суду від 02.06.2022 року у справі №420/8811/20).
В той же час, згідно із частиною 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.
При проведенні в рамках виконавчого провадження визначення вартості майна боржника Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» підлягає застосуванню в частині регулювання діяльності залученого приватним виконавцем суб`єкта оціночної діяльності, та не стосується порядку призначення такого суб`єкта державним виконавцем. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 05.09.2018 року у справі №61-6546св18. 
Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання (абзац 3 частини 2 статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 року №2658-III). 
Суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання, зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі (частина перша статті 5 цього Закону). 
Статтею 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна. 
Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку державного виконавця, або відповідного відділу Державної виконавчої служби здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності.
Статтею 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» передбачені вимоги щодо рецензування звіту про оцінку майна.
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). 
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, вищевказані рецензії здійснені оцінювачами Регіонального відділення Фонду державного майна по Львівській, Закарпатській та Волинській областях в межах кримінального провадження 
Згідно з постановою СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області від 11.07.2025 - кримінальне провадження №12019030110000795 від 24.04.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365-2 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Вказана постанова мотивована тим, що на підставі рішення Екзаменаційної комісії від 10.11.2022 року, винесено наказ №1469 від 30.11.2022 року, згідно якого Марчука О.М. позбавлено спеціалізації 1.1. «Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок, та майнових прав на них» з кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ №6562 виданого 13.12.2008 року, з дати видання такого наказу, тобто за встановлені в ході досудового розслідування порушення. 
Під час досудового розслідування вищенаведеного кримінального провадження проведено ряд судових експертиз щодо встановлення вартості майна, а саме: 
1. Висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №8763 від 09.12.2019 року, згідно якого встановлена наступна ринкова вартість об`єктів нерухомого майна станом на 13.01.2019 року:
- Прохідної «М-1», площею 24,8 кв.м. - 37367,00 грн.;
- Будівля складу ДМК «К-1» площею 487,9 кв.м - 815027,00 грн.;
2. Висновок експертів за результатами проведення комісійної судової оціночно-будівельної експертизи №8350-8359 від 31.10.2019 року, згідно якого встановлена наступна ринкова вартість об`єктів нерухомого майна станом на 13.01.2019 року:
- Компресорна «З-1», площею 204,5 кв.м. - 283862 грн.;
- Будівля складу готової продукції «Б-1» пл.1155,4 кв.м. - 622076 грн.;
- Цех м`яких меблів «Д-2» площею 2882 кв.м. - 25458 грн.;
- Побутовий корпус «Т-3» пл.1024,8 кв.м. - 954530 грн.; 
3. Висновок експерта №СЕ-19/103-24/7714-ОБ від 23.12.2014 року , згідно якого встановлена наступна ринкова вартість об`єктів нерухомого майна станом на 13.01.2019 року:
- Компресорна «Ц-1», площею 47,6 кв.м. - 71433,30 грн.;
- Будівля котельні «Г-3», площею за технічною документацією 543,9 кв.м 956313,50 грн.;
- Сховище Р-1, площею за технічною документацією 380,1 кв.м. - 393 694,37 грн.
З огляду на правову природу процедури реалізації майна на торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника торгів, враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. 
Наведене узгоджується з правилами частини 4 статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні правила про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. 
Як вже зазначалось, правова природа продажу майна з публічних (електронних) торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі приписів цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо дотримання визначених правил про процедуру, порядок проведення торгів. 
У постановах Верховного Суду від 10.07.2019 року у справі №462/2232/16, від 18.05.2022 року у справі №361/3505/20 зроблено висновки, що дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. Самий собою факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинно бути встановлено порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. 
Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Встановивши, що при проведенні прилюдних торгів відбулося порушення норм законодавства, суди мають перевірити, чи вплинули ці порушення на результати торгів, чи порушені внаслідок цього права і законні інтереси позивачів, які оспорюють результати торгів, оскільки підставою для задоволення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення закону при проведенні торгів разом із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. 
За усталеною практикою суду касаційної інстанції, для визнання судом електронних торгів недійсними обов`язковими умовами є наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи вплинули ці порушення на результати торгів та чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. 
Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює (постанова Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі №372/3161/18, провадження № 61-86св20).
Крім того, у постанові від 07.11.2022 року у справі №450/4257/20 (провадження №61-17706сво21) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: 1) верховенства права; 3) законності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18).
Згідно із частиною 3 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Про необхідність встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог про визнання торгів недійсними або відмову в їх задоволенні зазначала також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 року у справі №922/3537/17.
Отже, проведення електронних торгів з порушенням вимог законодавства є підставою для визнання таких торгів недійсними винятково за умови доведення порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, та у разі якщо такі порушення вплинули на результати торгів. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 року у справі №554/154/22 зазначила, що «На переконання Великої Палати Верховного Суду, реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати істотних збитків стягувачу у виді неотриманого доходу, а боржнику - у виді передачі майна на реалізацію за значно нижчою від ринкової вартістю. 
Велика Палата Верховного Суду висновує, що в разі встановлення такої обставини, як реалізація майна за заниженою ціною, такі торги є несправедливими та не можуть створити для його учасників правомірні наслідки. 
Ураховуючи викладене, а також фактичні та преюдиційно встановлені обставини справи, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що права позивача під час проведення електронних торгів були порушені, однак не з тієї підстави, що він не був повідомлений про проведення торгів, а з тієї підстави, що реалізація на торгах майна за необґрунтованою, заниженою ціною безпосередньо впливає на результати торгів та зачіпає і порушує права та інтереси боржника, оскільки ціна, за якою майно реалізується на торгах, впливає на обсяг зобов`язань, які будуть погашені під час відповідного виконавчого провадження».
Витягом з протоколом засідання Екземенаційної комісії №136 від 10.11.2022 року встановлено, що Марчук О.М., як особа що здійснювала оцінку нерухомого майна у виконавчому проваджені, був позбавлений (анульована) відповідної спеціалізації за виготовлення звітів про вартість/оцінку майна, які стали підставою для реалізації майна позивача на електронних торгах. 
Матеріали справи не містять доказів про оскарження оцінювачем Марчуком О.М. (ТОВ «Бюро оцінки та інвентаризації») будь-яких рішень екзаменаційної комісії.
Разом з цим, судом першої інстанції встановлено та не заперечується, що на момент здійснення оцінки оцінювач Марчук О.М. не був позбавлений спеціалізації за виготовлення звітів про вартість/оцінку майна.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наявність підстав для визнання того чи іншого правочину недійсним має встановлюватися судом саме на момент його вчинення.
Рецензування звіту про оцінку майна через три роки, не може мати ретроспективної дії і не може породжувати правові наслідки, у тому числі й щодо недійсності правочину, або впливати на інші юридичні факти, що настали до проведення рецензії.
Вищевикладеним спростовуються посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції заниження вартості майна під час його реалізації на електронних торгах; закриття кримінального провадження постановою слідчого від 11.07.2025 року та рішенню Екзаменаційної комісії ФДМУ від 10.11.2022 року, якими оцінювача Марчука О.М. позбавлено спеціалізації за виготовлення звітів про вартість/оцінку майна, а також на неврахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо впливу заниженої ціни на законність результатів торгів.
Апелянт стверджує, що рецензії ФДМУ від лютого 2022 року не скасовують звіти на майбутнє, а лише фіксують об`єктивний факт складання звітів від 13.01.2019 року з порушенням закону та заниженням ринкової вартості майна.
Враховуючи фактичні обставини, які склалися у даній справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звіти про оцінку від 13.01.2019 року були дійсні на час проведення публічних електронних торгів 13.05.2019 року, рецензування звітів про оцінку в межах кримінального провадження відбулося в лютому 2022 року, а електронні торги з реалізації належного позивачу нерухомого майна проведені 30.04.2019 року, тобто на час проведення електронних торгів звіти були чинними. 
При цьому, на час проведення торгів та реалізації нерухомого майна порушень Порядку №2831/5 виявлено не було.
На думку позивача МПП «К.О.Т.», пропозиція суду захищати права шляхом стягнення збитків з оцінювача суперечить принципу ефективності захисту, оскільки безповоротно позбавляє МПП «К.О.Т.» нерухомого майна на користь покупця СГПП «Рать».
Разом з тим суд апеляційної інстанції вважає доцільним посилання суду першої інстанції на пункт 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17, який роз`яснює, що права позивача можуть бути захищені шляхом відшкодування завданої йому шкоди (частина 3 статті 386 ЦК України). Відповідачами за цим позовом можуть бути особи, з вини яких така шкода була заподіяна. 
Вказівка суду першої інстанції на можливість захистити своє право шляхом стягнення збитків спрямована не на визначення способу захисту прав, а є фактично роз`ясненням можливості захистити своє право чи порушений інтерес шляхом звернення із вимогами про відшкодування завданих збитків.
Крім того, за приписами статті 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування і оцінювачі, які працюють у їх складі, несуть відповідальність відповідно до законів у межах положень та посадових інструкцій, що регламентують їх діяльність.
Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував на критеріях ефективності судового рішення про задоволення позову - забезпечення захисту та/або відновлення порушеного або оспорюваного права чи інтересу; відсутність потреби ще раз звертатися до суду з іншими вимогами (в тому числі до суду інших юрисдикцій); можливість виконання судового рішення.
Ефективний спосіб захисту виключає необхідність повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) та приводить у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, до повного захисту прав.
Колегія суддів також звертає увагу, що визнання недійсними електронних торгів не поновить остаточно право позивача, оскільки позивачем не заявлено вимоги про повернення майна, а добросовісний набувач майна з 2019 року правомірно розпоряджається таким майном.
З врахуванням викладеного, оскільки позивачем не доведено порушення норм законодавства під час проведення електронних торгів, які вплинули чи могли вплинути на результат торгів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання незаконними та скасування результатів електронних торгів.
Судом першої інстанції правомірно не застосовано строки позовної давності з огляду на наступне:
У постанові ВП ВС від 13.02.2019 року у справі №826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (рішення ЄСПЛ у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)
Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 року у справі №910/18560/16 (12-143гс18) зазначено, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог».
Виходячи з вимог ст.261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.
Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті апеляційним судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду апеляційної інстанції.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10.05.2011 року, пункт 58).
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).
Отже, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст.34, 86, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «К.О.Т.» на рішення Господарського суду Волинської області від 24.02.2026 року у справі №903/1007/25 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.
3. Матеріали справи №903/1007/25 повернути господарському суду Волинської області.

Повна постанова складена "07" червня 2026 р.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А. 

Суддя   Хабарова М.В. 

Суддя   Петухов М.Г.