Справа №579/1175/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Моргун О. В.	
Номер провадження 33/816/1350/26 	Суддя-доповідач Терещенко О. І. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Терещенко О. І., розглянув з участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Соляника Д.О. у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Соляника Д.О. на постанову судді Кролевецького районного суду Сумської області від 16.06.2026, якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
УСТАНОВИЛА:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Постановою судді Кролевецького районного суду Сумської області від 16.06.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.
ОСОБА_1 03.05.2026 близько 10:21 год у м. Кролевець по вул. Успенській, 8 керував електровелосипедом Ardis в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу Драгер Alkotest 6820, результат огляду - 0.90‰. 
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.
Не погодившись з указаним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвокат Соляник Д.О. подав апеляційну скаргу на постанову Кролевецького районного суду Сумської області від 16.06.2026, в якій просив скасувати її та закрити провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції однобічно та упереджено вирішив справу, не з`ясував обставин, які мають суттєве значення для встановлення винуватості ОСОБА_1 , знехтував принципом законності і презумпції невинуватості. Вказує на відсутність підстав для зупинки ОСОБА_1 та нікчемність подальших дій працівників поліції, в тому числі пройти огляд на стан сп`яніння. Транспортний засіб ОСОБА_1 не належить до категорії механічних транспортних засобів, для керування яким потрібне посвідчення водія чи реєстраційні документи. Оскільки ОСОБА_1 не керував механічним транспортним засобом, тому він не є суб`єктом правопорушення. У протоколі не зафіксована потужність електродвигуна велосипеда ОСОБА_1 , його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 127 КУпАП.
Позиція учасників апеляційного розгляду.
У судовому засіданні захисник Соляник Д.О. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, причин неприбуття не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Згідно з вимогами ст. 294 КУпАП апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 з участю його захисника Соляника Д.О
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши захисника Соляника Д.О., дослідивши матеріали справи, суддя апеляційного суду дійшла такого висновку.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з частиною 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Частиною 2 статті 251 передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав у повному обсязі та дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням:
- протоколу про адміністративне правопорушення від 03.05.2026 серії ЕПР1 № 655956, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП, містить всі обставини, які утворюють об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 2);
- результату проходження тестування на алкоголь приладом Драгер Alkotest 6820, тест №1500 від 03.05.2026 та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а. с. 5, 6);
- відеофайлів, які містяться на DVD-R диску лазерних систем зчитування (а. с. 8).
Апеляційний суд зазначає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 2.9а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є встановлений факт наявності у особи алкогольного сп`яніння, наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння на місці скоєння правопорушення або в умовах лікувального закладу, щодо вживання алкогольних напоїв та лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У ч. 2 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Переглядом відеозаписів з нагрудних камер поліцейських установлено, що під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, бо у нього був запах алкоголю з порожнини рота, на що він не заперечував. Після продуття алкотестера результат огляду показав 0,90 ‰, що у чотири рази перевищує допустиму норму, з яким ОСОБА_1 погодився. Також зазначив, що їхав по ґрунтовці, швидкість велосипеда становить 20 км/год, раніше щодо нього вже складався протокол за ст. 130 КУпАП. Також ОСОБА_1 поліцейські роз`яснили його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
За таких обставин, апеляційний суд визнає долучені відеозаписи достатніми для того, щоб разом із іншими доказами, зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Судом першої інстанції у повному обсязі досліджено докази, долучені до матеріалів справи та надано їм відповідну правову оцінку, що підтверджується змістом оскаржуваної постанови суду. 
З огляду на викладене повністю спростовуються доводи апелянта про те, що суд першої інстанції однобічно та упереджено вирішив справу, не з`ясував обставини, які мають суттєве значення для встановлення винуватості ОСОБА_1 , знехтував принципом законності та презумпції невинуватості.
У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №18 від 19.12.2008 роз`яснено, що при розгляді адміністративних справ, зокрема ст. 130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема ст. 121 КУпАП, п. 1.10 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України).
Статтею 121 КУпАП визначено, що під транспортними засобами, зокрема у частинах першій - четвертій статті 130 КУпАП, слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Згідно з п. 1.10 ПДР України транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Отже, згідно з наведеними термінами поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна трактувати як два різні поняття: в широкому - транспортний засіб, в тому числі і електросамокат, і в вузькому - механічний транспортний засіб.
У постанові Верховного Суду по справі №127/5920/22 від 15.03.2023 касаційна інстанція зазначила, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Електровелосипед відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» відноситься до легкого персонального електричного транспортного засобу.
Суб`єктами правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, зокрема є водії транспортних засобів, а тому слід зазначити, що вказана норма закону передбачає відповідальність водіїв транспортних засобів, а не лише механічних транспортних засобів.
Системний аналіз вищевказаних положень законодавства свідчить про те, що електровелосипед відноситься до транспортних засобів, а тому ОСОБА_1 як водій даного транспортного засобу зобов`язаний знати та неухильно виконувати вимоги ПДР та за їх порушення нести передбачену законом відповідальність.
Зазначені вище обставини в повному обсязі спростовують доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував механічним транспортним засобом, для керування яким потрібне посвідчення водія чи реєстраційні документи, тому він не є суб`єктом правопорушення.
Аналогічно з огляду на викладене спростовуються доводи захисника про те, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 127 КУпАП як велосипедиста.
Щодо доводів захисника про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу та нікчемність подальших дій працівників поліції, в тому числі пройти огляд на стан сп`яніння, апеляційний суд відмічає, що під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 будь-яких заперечень щодо неправомірності його зупинки поліцейськими не висловлював та повідомив, що попередньо щодо нього вже складався протокол за ст. 130 КУпАП та він чекає повістку.
Разом з цим суд відмічає, що оглядом на місці зупинки транспортного засобу встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Щодо тверджень апелянта про те, що у протоколі не зафіксована потужність електродвигуна велосипеда, яким керував ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає таке.
Застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів судочинства, які законодавець визначив як пріоритетні.
Тому при вирішенні питання, чи може наявність певних недоліків/порушень стати підставою для констатації істотного порушення вимог процесуального закону та визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого недоліку/порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів, на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема, з`ясувати, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
У даному випадку не зазначення працівником поліції у протоколі про адміністративне правопорушення потужності електродвигуна велосипеда, яким керував ОСОБА_1 , не є підставою для констатації істотного порушення вимог процесуального закону та визнання доказів недопустимими, оскільки дана обставина не спростовує факту керування останнім цим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, у вільному доступі в мережі Інтернет міститься інформація про те, що потужність електровелосипеда марки ARDIS LIDO становить 350 Вт, а відтак відноситься до легкого персонального електричного транспортного засобу.
Отже, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові, і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі, як про те ставить питання захисник, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, а викладена позиція в апеляційній скарзі розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, що направлена на уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Висновки суду.
З урахуванням установлених судом обставин апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 1 статті 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні цього правопорушення підтверджується сукупністю наявних у справі, належних та допустимих доказів, які узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених суддею обставин справи.
Істотних порушень вимог КУпАП, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскарженої постанови, під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції не допущено.
Враховуючи зазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржену постанову судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись статтею 294 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИЛА:
Постанову судді Кролевецького районного суду м. Суми від 16.06.2026 щодо  ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Соляника Д.О. на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          Ольга ТЕРЕЩЕНКО